ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.12.15р. Справа № 904/677/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої комерційної фірми "Техметалосервіс" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення суми збитків за порушення зобов'язань згідно договору зберігання нафтопродуктів № 07/03/12 від 07.03.2012 у загальному розмірі 3 342 992 грн. 00 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність № 115/15-юр від 04.12.2015)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність від 02.06.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої комерційної фірми "Техметалосервіс" (далі - відповідач) суму збитків за порушення зобов'язань згідно договору зберігання нафтопродуктів № 07/03/12 від 07.03.2012 у загальному розмірі 3 342 992 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасного та повного повернення позивачу переданого на зберігання товару, згідно договору зберігання нафтопродуктів № 07/03/12 від 07.03.2012, у зв'язку з чим позивачу завдані збитки, які визначаються вартістю переданого на зберігання та неповернутого позивачу товару. Сума збитків визначена позивачем відповідно до звичайних цін, існуючих у Дніпропетровській області на вказаний товар, на підтвердження чого позивачем додано висновок з цінового моніторингу від 21.01.2015 Торгово-промислової палати України.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 19.02.2015.

У судове засідання 19.02.2015 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 19.02.2015 не з'явився, але надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв'язку з викладеним, ухвалою суду від 19.02.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 10.03.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування додаткових документів по справі.

У судове засідання 10.03.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 10.03.2015 представником позивача викладений зміст позовних вимог, наведені доводи в їх обґрунтування.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.03.2015 позовні вимоги не визнав та заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, однак просив розгляд справи призначити на іншу дату, у зв'язку з необхідністю надання час для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки письмових заперечень.

У зв'язку з викладеним, у судовому засіданні 10.03.2015 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 23.03.2015.

Від відповідача надійшов відзив на позов (вх.суду 17225/15 від 23.03.2015), в якому він проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на наступне.

Відповідач вважає, що позивач безпідставно посилається до умови договору зберігання нафтопродуктів № 07/03/12 від 07.03.2012, оскільки рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2013 вказаний договір було розірвано, а отже він втрати юридичну силу та на підставі розірваного договору не можуть створюватися права та обов'язки. Крім того, відповідач зазначає, що погіршення якості нафтопродуктів станом на кінець 2013 року - початок 2014 року є властивістю таких нафтопродуктів, оскільки вони були виготовлені майже два роки назад, а виробником встановлений строк, протягом якого нафтопродукти не втрачають свою якість - один рік.

У судове засідання 23.03.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

Від позивача надійшла заява (вх.суду 18709/15 від 26.03.2015), в якій він навів хронологію подій у правовідносинах позивача та відповідача за спірним договором в період з 31.07.2012 по 29.01.2015.

У судовому засіданні 23.03.2015 представником позивача були надані пояснення щодо правовідносин між позивачем та відповідачем в період з 31.07.2012 по 29.01.2015.

У судовому засіданні 23.03.2015 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 26.03.2015.

Від представника відповідача надійшла заява про продовження строку вирішення спору на 15 днів (вх.суду 18708/15 від 26.03.2015), яка була погоджена з представником позивача.

Так, ухвалою суду від 26.03.2015 клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору задоволено та продовжено строк розгляду спору по справі № 904/677/15 на 15 днів, терміном до 18.04.2015 включно.

З метою надання часу для долучення до матеріалів справи додаткових доказів, у судовому засіданні 26.03.2015 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 16.04.2015.

Від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи (вх.суду 23281/15 від 16.04.2015), в якому він просив суд призначити по справі судову експертизу нафтопродуктів, що належали позивачу та перебували на зберіганні у відповідача, мотивуючи це тим, що для повного та всебічного розгляду справи та встановлення усіх суттєвих обставин справи, є необхідним встановлення моменту втрати якості нафтопродуктами. Також, необхідно встановити з яких причин нафтопродукти втратили свою якість та з чиєї саме вини погіршилась якість, а також, вартість тієї речовини, що виникла у зв'язку із втратою якості бензину автомобільного та палива дизельного. Крім того, відповідач просив проведення судової експертизи доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 Міністерства юстиції України разом з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма ВТіІ", оскільки саме дані організації мають законсервовані зразки тієї речовини, що виникла у зв'язку із втратою якості бензином та дизельним паливом.

Ухвалою суду від 16.04.2015 клопотання відповідача було задоволено та, зокрема, призначено по справі № 904/677/15 судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 Міністерства юстиції України; на розгляд експерта (експертів) були поставлені наступні питання:

1) З яких причин та коли (строк) залишки нафтопродуктів, що перебували на зберіганні Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої комерційної фірми "Техметалосервіс" у резервуарах об'ємом 1000 тон кожен, а саме: бензин автомобільний екологічно покращений АИ-92-10, паливо дизельне автомобільне (ЕН-590) сорт А, вид І, паливо дизельне автомобільне (ЕН-590) сорт С, вид І, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна" втратили свою якість?

2) З чиєї вини вказані залишки нафтопродуктів втратили свою якість?

3) Чи могли умови зберігання на нафтобазі ТОВ НВКФ "Техметалосервіс" вплинути на погіршення стану рідини, що зберігається?

4) Чи можна визначити дійсну вартість тієї речовини, що виникла внаслідок втрати залишками нафтопродуктів що зберігались своєї якості? Як що так, то яка її вартість?

Супровідним листом від 20.04.2015 справу № 904/677/15 судом направлено на адресу Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 Міністерства юстиції України.

Так, 19.05.2015 від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 Міністерства юстиції України надійшла справа № 904/677/15 та клопотання про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення комплексної судової експертизи, у якому він просить суд:

- надати зразки бензину автомобільного екологічно покращеного АИ-92-10, палива дизельного автомобільного (ЕН-590) сорт А, вид І, палива дизельного автомобільного (ЕН-590) сорт С, вид І, що належать ТОВ "БНК-Україна" та втратили свою якість;

- у зв'язку з відсутністю відповідного обладнання у Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3, залучити до проведення експертизи фахівця атестованої лабораторії з дослідження нафтопродуктів для проведення досліджень вищевказаних об'єктів відповідно до вимог нормативно-технічної документації.

Ухвалою суду від 19.05.2015 провадження у справі поновлено та справу призначено до розгляду в засіданні на 18.06.2015, з метою розгляду клопотання експерта про надання додаткових матеріалів.

У судове засідання 18.06.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

Від відповідача надійшли пояснення щодо клопотання експерта (вх.суду 394001/15 від 18.06.2015).

У судовому засіданні 18.06.2015 представниками сторін були надані пояснення з приводу заявленого експертом клопотання, матеріали справи досліджені судом, за результатами чого прийнято ухвалу від 18.06.2015, якою:

- клопотання Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 Міністерства юстиції України задоволено частково;

- надано дозвіл Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 Міністерства юстиції України на залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма ВТіЛ" (61002, м. Харків, вул. Артема, 34-Б), у випадку підтвердження його атестації та технічної можливості;

- щодо надання зразків палива роз'яснено, що зразки бензину автомобільного екологічно покрашеного АИ-92-10, палива дизельного автомобільного (ЕН-590) сорт А, вид І, палива дизельного автомобільного (ЕН-590) сорт С, вид І, що належать ТОВ "БНК-Україна" та втратили свою якість, було утилізовано, але відповідач наголосив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма ВТіЛ" проводило експертне дослідження вказаних нафтопродуктів, фахівці даної організації разом зі спеціалістами інституту самостійно відбирали зразки нафтопродуктів, а отже мають на зберіганні відповідні законсервовані зразки нафтопродуктів для проведення експертизи, які у даному випадку можуть бути використані повторно, у разі технічної можливості;

- вирішено надіслати матеріали справи № 904/677/15 Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 Міністерства юстиції України;

- зупинено провадження у справі № 904/677/15.

Супровідним листом від 22.06.2015 було надіслано матеріали справи № 904/677/15 Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 Міністерства юстиції України.

В подальшому, з супровідним листом (вх.суду 52014/15 від 07.08.2015), справу було повернуто до господарського суду Дніпропетровської області без виконання з повідомленням про неможливість надання висновку комплексної судової експертизи по дослідженню нафтопродуктів і паливно-мастильних матеріалів, судової товарознавчої експертизи № 4831/4832 від 03.08.2015. При цьому, у вказаному повідомленні (мотивувальна його частина) зазначено, що причиною невиконання є ненадання протягом 30 календарних днів зразків, які підлягають дослідженню за клопотанням експерта. При цьому, не надано пояснень з приводу технічної можливості використання законсервованих зразків нафтопродуктів для проведення даного експертного дослідження, як це було запропоновано судом ухвалою суду від 18.06.2015.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 07.08.2015 провадження у справі було поновлено та справу призначено до розгляду в засіданні 15.09.2015.

У судове засідання 15.09.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 15.09.2015 представниками сторін були надані пояснення з приводу повідомлення експерта, матеріали справи досліджені судом, за результатами чого прийнято ухвалу від 15.09.2015.

Так, з приводу необхідності призначення експертизи по справі, суд в ухвалі суду від 15.09.2015 зазначив наступне.

Оскільки відшкодування шкоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Враховуючи викладене, а також те, що наявність вини у заподіянні позивачу збитків в сумі 3 342 992 грн. 00 коп. заперечується відповідачем, а для встановлення вказаного факту необхідні спеціальні знання, суд вважає доцільним проведення експертного дослідження у даній справі.

При цьому, відповідно до приписів статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення експертизи нафтопродуктів, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню та вважає за необхідне на розгляд експерту (експертам) поставити питання, запропоновані відповідачем.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Як вже було зазначено в ухвалі суду від 18.06.2015, суд вважає за можливе надати дозвіл Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 Міністерства юстиції України на залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма ВТіЛ", у випадку підтвердження його атестації та технічної можливості.

Також, судом було зауважено, що зразки бензину автомобільного екологічно покрашеного АИ-92-10, палива дизельного автомобільного (ЕН-590) сорт А, вид І, палива дизельного автомобільного (ЕН-590) сорт С, вид І, що належать ТОВ "БНК-Україна" та втратили свою якість, було утилізовано, але відповідач наголосив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма ВТіЛ" проводило експертне дослідження вказаних нафтопродуктів, фахівці даної організації разом зі спеціалістами інституту самостійно відбирали зразки нафтопродуктів, а отже мають на зберіганні відповідні законсервовані зразки нафтопродуктів для проведення експертизи, які у даному випадку можуть бути використані повторно, у разі технічної можливості.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 15.09.2015, зокрема:

- призначено по справі № 904677/15 судову товарознавчу експертизу;

- проведення експертизи доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 Міністерства юстиції України.

- на розгляд експерта (експертів) поставлено наступні питання:

1) З яких причин та коли (строк) залишки нафтопродуктів, що перебували на зберіганні Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої комерційної фірми "Техметалосервіс" у резервуарах об'ємом 1000 тон кожен, а саме: бензин автомобільний екологічно покращений АИ-92-10, паливо дизельне автомобільне (ЕН-590) сорт А, вид І, паливо дизельне автомобільне (ЕН-590) сорт С, вид І, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна" втратили свою якість?

2) З чиєї вини вказані залишки нафтопродуктів втратили свою якість?

3) Чи могли умови зберігання на нафтобазі ТОВ НВКФ "Техметалосервіс" вплинути на погіршення стану рідини, що зберігається?

4) Чи можна визначити дійсну вартість тієї речовини, що виникла внаслідок втрати залишками нафтопродуктів що зберігались своєї якості? Як що так, то яка її вартість?

- надано дозвіл Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 Міністерства юстиції України на залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма ВТіЛ", у випадку підтвердження його атестації та технічної можливості.

- щодо надання зразків палива судом було роз'яснено, що зразки бензину автомобільного екологічно покрашеного АИ-92-10, палива дизельного автомобільного (ЕН-590) сорт А, вид І, палива дизельного автомобільного (ЕН-590) сорт С, вид І, що належать ТОВ "БНК-Україна" та втратили свою якість, було утилізовано, але відповідач наголосив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма ВТіЛ" проводило експертне дослідження вказаних нафтопродуктів, фахівці даної організації разом зі спеціалістами інституту самостійно відбирали зразки нафтопродуктів, а отже мають на зберіганні відповідні законсервовані зразки нафтопродуктів для проведення експертизи, які у даному випадку можуть бути використані повторно, у разі технічної можливості.

Супровідним листом від 18.09.2015 було надіслано матеріали справи № 904/677/15 Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 Міністерства юстиції України.

В подальшому з супровідним листом (вх.суду 78606/15 від 30.11.2015), справу було повернуто до господарського суду Дніпропетровської області без виконання з повідомленням про неможливість надання висновку комплексної судової експертизи по дослідженню нафтопродуктів і паливно-мастильних матеріалів, судової товарознавчої експертизи № 9444/9445 від 23.11.2015.

У мотивувальній частині вказаного повідомлення зазначено наступне:

- 27.10.2015 на адресу випробувальної лабораторії "Універсалнафтохім" ТОВ "ВТІІ" був відправлений лист-клопотання № 2/3055 з проханням повідомити, чи маються на зберіганні вказаного Товариства зразки для дослідження, зазначені в ухвалі суду;

- 03.11.2015 до ХНДІСЕ надійшов лист № 220 від 02.11.2015 директора випробувальної лабораторії "Універсалнафтохім" ТОВ "ВТІІ" ОСОБА_4, в якому було повідомлено, що один зразок бензину та два зразки дизельного палива, що підлягають дослідженню, у лабораторії відсутні, оскільки були знищені через дев'ять місяців після дослідження відповідно до статуту лабораторії, про що складений акт від 19.12.2014;

- отже, враховуючи дані, що наведені в ухвалі суду про призначення судової експертизи та листі директора випробувальної лабораторії "Універсалнафтохім" ТОВ "ВТІІ" ОСОБА_4, зразки палива, що підлягають дослідженню та необхідні для відповіді на поставлені питання відсутні.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 30.11.2015 провадження у справі було поновлено та справу призначено до розгляду в засіданні 07.12.2015. Вказаною ухвалою вирішено додатково повідомити сторін про день, час та місце розгляду справи телефонограмами.

Так, в матеріалах справи місяться телефонограми від 01.12.2015, які підтверджуються, що позивач та відповідач належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи (а.с.46,47 том 2).

У судове засідання 07.12.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача наполягав на задоволенні його позовних вимог з підстав, що викладені ним у позовній заяві та інших поясненнях, наявних в матеріалах справи.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, що були ним викладені у відзиві на позов та додаткових поясненнях, доданих до справи.

Також у судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про призначення по справі судової експертизи нафтопродуктів (вх.суду 80422/15 від 07.12.2015), що належали позивачу та перебували на зберіганні у відповідача, на вирішення якої відповідач просить суд поставити наступні питання:

- з яких причин та коли (строк) залишки нафтопродуктів, що перебували на зберіганні у резервуарах об'ємом 1000 тон кожен, а саме: бензин автомобільний екологічно покращений АИ-92-10, паливо дизельне автомобільне (ЕН-590) сорт А, вид І, паливо дизельне автомобільне (ЕН-590) сорт С, вид І, втратили свою якість?

- з чиєї вини залишки нафтопродуктів втратили свою якість?

Вказане клопотання було обґрунтоване необхідністю встановлення вказаних обставин, що надасть можливість встановити строк втрати якості нафтопродуктами, встановити винну особу в погіршенні якості чи певні обставини, що стали підставою втрати якості.

Крім того, від відповідача надійшло клопотання про призначення по справі судової експертизи резервуарів (вх.суду 80418/15 від 07.12.2015), що належать відповідачу та в яких зберігалися нафтопродукти позивача, на вирішення якої відповідач просить суд поставити таке питання: чи могли умови зберігання на нафтобазі відповідача вплинути на погіршення стану рідини, що зберігається?

Вказане клопотання обґрунтоване необхідністю встановлення вказаних обставин для правильного вирішення спору, що надасть можливість встановити строк втрати якості нафтопродуктами, встановити винну особу в погіршенні якості чи певні обставини, що стали підставою втрати якості.

Представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 07.12.2015 було повідомлено, що ними надані до матеріалів справи всі наявні у них докази, на підтвердження своєї правової позиції, відповідачем заявлені всі клопотання, розгляд яких останній вважає необхідним для правильного вирішення спору.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 07.03.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна" (далі - поклажодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничою комерційною фірмою "Техметалосервіс" (далі - зберігач, відповідач) укладений договір зберігання нафтопродуктів № 07/03/12 (далі - договір) (а.с.20-28), відповідно до умов якого зберігач зобовязався за плату надавати поклажодавцю послуги по прийманню, зливу, відвантаженню та зберіганню нафтопродуктів (далі-товар) протягом строку дії договору (пункт 1.1 договору).

У пункті 10.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін й скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2012, а в частині розрахунків між сторонами та повернення товару поклажодавцю до повного виконання зобовязань.

Додатковою угодою № 2 від 15.06.2012 сторони узгодили продовжити строк дії договору до 31.12.2013, а в частині виконання платіжних зобов'язань - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (а.с.30).

Судом встановлено, що між сторонами, внаслідок укладання договору зберігання нафтопродуктів № 07/03/12 від 07.03.2012, виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 та Глави 66 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до статті 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений, виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Згідно із пунктом 1.3. договору, товар зберігається на складському комплексі (далі нафтобаза), розташованому за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Партизанське, вулиця Леніна, 25 в.

Відповідно до пункту 2.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 13.03.2012, товар, що передається на зберігання, не переходить у власність зберігача та повинен бути повернутий за першою вимогою поклажодавця протягом 5 діб з моменту отримання зберігачем вимоги про повернення.

За умовами пункту 4.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 13.03.2012, зберігач резервує та надає поклажодавцю очищені резервуари для зберігання наступних видів нафтопродуктів: бензин АИ-92, бензин АИ-95, дизельне пальне; а також передає поклажодавцю акти очищення резервуарів, що надаються для зберігання нафтопродуктів.

На виконання умов договору поклажодавець передав, а зберігач прийняв на зберігання наступні нафтопродукти, про що сторонами складені відповідні акти, які наявні в матеріалах справи (а.с.31-46 том 1):

- паливо дизельне автомобільне ЕН 590 сорт F, вид 1 в кількості 687 120 т. (акт № 1/БНК приймання-передачі на відповідальне зберігання від 21.03.2012);

- паливо дизельне автомобільне ЕН 590 сорт F, вид 1 в кількості 751 362 т. (акт № 2/БНК приймання-передачі на відповідальне зберігання від 22.03.2012;

- паливо дизельне автомобільне ЕН 590 сорт F, вид 1 в кількості 1 023 180 т. (акт № 3/БНК приймання-передачі на відповідальне зберігання від 23.03.2012);

- паливо дизельне автомобільне ЕН 590 сорт F, вид 1 в кількості 516 260 т. (акт № 4/БНК приймання-передачі на відповідальне зберігання від 24.03.2012);

- паливо дизельне автомобільне ЕН 590 сорт С, вид 1 в кількості 974 065 т. (акт № 5 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 10.06.2012 за формою № 5- НП);

- бензин автомобільний екологічно покращений АІ-92-10 в кількості 534 136 т. (акт № 6 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 19.06.2012 за формою № 5-НП).

Відповідно до пункту 8.7. договору, внесеному додатковою угодою № 1 від 13.03.2012, у випадку припинення (розірвання) договору з будь-яких підстав, передбачених договором та/або діючим законодавством України, зберігач повинен повернути поклажодавцю нафтопродукти, що знаходяться на зберіганні на момент такого припинення (розірвання) в повному обсязі, включаючи "мертві залишки". Витрати по відвантаженню "мертвих залишків" з резервуарів покладаються на зберігача.

Так, 20.08.2012 позивач звернувся до відповідача з листом № 981 від 20.08.2012 з вимогою видати товар в повному обсязі відповідно до умов договору та заявок поклажодавця, який був залишений відповідачем без задоволення (а.с.54).

Листами № 1060 від 31.08.2012, № 1108 від 11.09.2012 ТОВ "БНК-Україна" повторно зверталося до ТОВ НВКФ "Техметалосервіс" з вимогою виконати зобов'язання за договором зберігання про повернення нафтопродуктів, які належить позивачу на праві власності, які також були залишені відповідачем без задоволення.

Листом № 1240 від 15.10.2012 позивач повідомив відповідача про дострокове розірвання договору зберігання № 07/-03/12 від 07.03.2012 та направив на адресу відповідача для підписання відповідну додаткову угоду № 3 від 15.10.2012.

При цьому, за змістом статей 938, 949 Цивільного кодексу України зберігач зобовязаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Зберігач зобовязаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно зі статтею 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем, в порушення умов договору, на вимогу позивача, товар зі зберігання повернутий у повному обсязі не був.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи, а саме: акту інвентаризації нафтопродуктів, довідки про книжкові залишки в резервуарах нафтопродуктів, відомостей наявності нафтопродуктів в технологічних нафтопродуктопроводах, акту вимірювання нафтопродуктів у резервуарах, станом на 01.11.2012 на відповідальному зберіганні ТОВ НВКФ "Техметалосервіс" перебували нафтопродукти, що належать ТОВ "БНК-Україна" у загальній кількості 184,904 т., вартість яких, згідно розрахунку позивача, становила 1 606 609 грн. 55 коп. Наведе підтверджується також оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 281 за 01.11.2012 та вантажно-митними деклараціями.

У зв'язку з викладеним, в 2013 році Товариство з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Техметалосервіс" про розірвання договору зберігання нафтопродуктів № 07/03/12 від 07.03.2012, зобовязання укласти додаткову угоду № 3 від 15.10.2012 і повернути товар на суму 1 606 609 грн. 55 коп.

В свою чергу, відповідач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича комерційна фірма "Техметалосервіс", звернулось до суду із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна" про стягнення 1 209 018 грн. 18 коп. заборгованості за послуги зберігання за договором зберігання нафтопродуктів.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2013 у справі № 904/2893/13 частково задоволений первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна", розірвано договір зберігання нафтопродуктів № 07/03/12 від 07.03.2012 та зобовязано ТОВ НВКФ "Техметалосервіс" повернути ТОВ "БНК-Україна" нафтопродукти, які перебувають на відповідальному зберіганні по договору зберігання нафтопродуктів № 07/03/2012 від 07.03.2012 на загальну суму 1 606 609 грн. 55 коп.

Проте, за результатами апеляційного перегляду, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.09.2013 у справі № 904/2893/13 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2013 у справі № 904/2893/13 було скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог по первісному позову ТОВ "БНК-Україна" - відмовлено, зустрічний позов ТОВ НВКФ "Техметалосервіс" - задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна" на користь ТОВ НВКФ "Техметалосервіс" 1 209 018 грн. 00 коп. заборгованості за договором зберігання.

В той же час, після касаційного перегляду згаданих вище судових рішень, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.09.2013 у справі № 904/2893/13 було скасовано, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2013 залишено без змін.

В лютому 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича комерційна фірма "Техметалосервіс" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з заявою про перегляд рішення від 10.07.2013 у даній справі за нововиявленими обставинами.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2014 в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої комерційної фірми "Техметалосервіс" про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами відмовлено.

За результатами апеляційного перегляду вказаної ухвали, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.04.2014 у справі № 904/2893/13, зокрема:

- ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2014 у справі №904/2893/2013 скасовано;

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2013 у справі № 904/2893/13 скасовано в частині зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича комерційна фірма "Техметалосервіс" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна" нафтопродукти, які перебувають на відповідальному зберіганні по договору зберігання нафтопродуктів № 07/03/12 від 07.03.2012, на загальну суму 1 606 609 грн. 55 коп., а саме: бензин автомобільний екологічно покращений АИ-92-10 в кількості 39,830т., загальною вартістю 413 082 грн. 21 коп.; паливо дизельне автомобільне ЕН 590 сорт F вид 1 в кількості 53,103 т. загальною вартістю 452 930 грн. 93 коп.; паливо дизельне автомобільне ЕН 590 сорт С вид 1 в кількості 91,971 т. загальною вартістю 740 596 грн. 41 коп.;

- в решті рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2013р. у справі № 904/2893/13 - залишено без змін;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича комерційна фірма "Техметалосервіс" 6 045 грн. 09 коп. судового збору.

При прийнятті вказаної постанови суд виходив з наступного.

У пункті 2.8. договору зберігання сторонами було погоджено суттєву умову зберігання нафтопродуктів та їх відмінну різницю з-поміж інших нафтопродуктів, що перебувають на зберіганні, а саме: ТОВ НВКФ "Техметалосервіс" не повинно допускати змішання нафтопродуктів різних видів, марок та виробників, окрім як за письмовою згодою поклажедавця - ТОВ "БНК-Україна".

Колегія суддів погодилась з висновками судів попередніх інстанцій, що вимоги ТОВ "БНК-Україна" про повернення нафтопродуктів мали задовольнятися саме з переданих даним підприємством нафтопродуктів.

Також, з аналізу викладених вище обставин справи суд прийшов до висновку, що ТОВ НВКФ "Техметалосервіс" та ТОВ "БНК Україна" індивідуально визначили нафтопродукти, що є предметом договору зберігання, хоча за своєю суттю, без додаткових відображень в договорі зберігання, вони такими не являються.

Отже, господарський суд Дніпропетровської області, ухвалюючи рішення від 10.07.2013 у справі № 904/2893/13, встановив наявність в нафтопродуктах індивідуалізуючих ознак, а саме: бензин автомобільний екологічно покращений АІ-92-10 в кількості 39,830 т., загальною вартістю 413 082 грн. 21 коп.; паливо дизельне автомобільне ЕН 590 сорт F вид І в кількості 53,103 т., загальною вартістю 452 930 грн. 93 коп.; паливо дизельне автомобільне ЕН 590 сорт С вид І в кількості 91,971 т., загальною вартістю 740 596 грн. 41 коп. (вид, сорт та марка).

Під час апеляційного провадження у справі колегією суддів було встановлено, що з метою належного виконання рішення суду, тобто, повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна" нафтопродуктів визначеного судом у своєму рішенні сорту, виду та марки, ТОВ НВКФ "Техметалосервіс" звернулось до незалежної лабораторії (випробувальна лабораторія нафтопродуктів ДВНЗ УДХТУ) для проведення їх лабораторного дослідження.

Згідно ж результатів випробувань відібраних зразків нафтопродуктів, зразки нафтопродуктів, що були предметом дослідження, якісним характеристикам нафтопродуктів, що відображені в рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2013, не відповідають, а саме:

- щодо протоколу випробувань № 01/1 від 03.01.2014. Зразок випробування: паливо дизельне автомобільне (ЕН-590) сорт F, вид І (№ 483). Встановлено, що за перевіреними показниками, зразок, що випробовувався не відповідає нормам ТУ 38.401-58-296-2005 за показниками фракційний склад, температура спалаху у закритому тиглі (а.с.234 том 1);

- щодо протоколу випробувань № 01/2 від 03.01.2014. Зразок випробування: паливо дизельне автомобільне (ЕН-590) сорт С, вид І (№ 486). Встановлено, що за перевіреними показниками, зразок, що випробовувався не відповідає нормам ТУ 38.401-58-296-2005 за показниками фракційний склад, температура спалаху у закритому тиглі, гранична температура фільтрованості(а.с.235 том 1);

- щодо протоколу випробувань № 01/3 від 03.01.2014. Зразок випробування: паливо дизельне автомобільне (ЕН-590) сорт F, вид І (№ 484). Встановлено, що за перевіреними показниками, зразок, що випробовувався не відповідає нормам ТУ 38.401-58-296-2005 за показниками фракційний склад, температура спалаху у закритому тиглі (а.с.236 том 1);

- щодо протоколу випробувань № 01/4 від 03.01.2014. Зразок випробування: паливо дизельне автомобільне (ЕН-590) сорт F, вид І (№ 485). Встановлено, що за перевіреними показниками, зразок, що випробовувався не відповідає нормам ТУ 38.401-58-296-2005 за показниками фракційний склад, температура спалаху у закритому тиглі (а.с.237 том 1);

- щодо протоколу випробувань № 01/5 від 03.01.2014 року. Зразок випробування: бензин автомобільний екологічно покращений АИ-92-10 (№ 487). Встановлено, що за перевіреними показниками, зразок, що випробовувався не відповідає нормам ТУ BY 400091131/006-2009 за показниками октанове число за моторним методом, колір, фракційний склад (а.с.238 том 1).

В постанові суду зазначено, що вже після прийняття та набрання законної сили рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2013, було встановлено факти невідповідності належних ТОВ "БНК-Україна" нафтопродуктів, які перебувають на відповідальному зберіганні у ТОВ НВКФ "Техметалосервіс" та за вищезгаданим рішенням суду мають бути повернуті ТОВ "БНК-Україна".

Відтак, ухвалюючи рішення про зобовязання ТОВ НВКФ "Техметалосервіс" повернути ТОВ "БНК-Україна" нафтопродукти, суд виходив саме з наведених вище фактів, у зв'язку з чим чітко визначив, які саме нафтопродукти підлягають поверненню, а саме: належні ТОВ "БНК-Україна", бензин автомобільний екологічно покращений АІ-92-10; паливо дизельне автомобільне ЕН 590 сорт F вид І; паливо дизельне автомобільне ЕН 590 сорт С вид І.

При цьому, судом зауважено, що на час прийняття місцевим господарським судом рішення від 10.07.2013, факт відсутності у спірних нафтопродуктів відповідних якісних характеристик не був і не міг бути відомий ані сторонам у справі, ані суду. Жодною зі сторін вимога про перевірку відповідності якості нафтопродуктів первісним характеристикам під час вирішення даного спору господарським судом першої інстанції не заявлялась, підстави для їх перевірки в позасудовому порядку були відсутні, в ході розгляду справи судом дані обставини не встановлювались та не перевірялись.

Крім того, при прийнятті постанови від 07.04.2014 у справі № 904/2893/13 Дніпропетровський апеляційний господарський суд виходив також із наступного.

Висновки з вирішення спору в аналогічних правовідносинах викладені в постанові Вищого господарського суду України від 13.07.2010 у справі за № 7/768 в якій, зокрема, розяснено, що у разі надання зберігачу права змішати речі, визначені родовими ознаками, з іншими речами одного роду та якості, поверненню поклажодавцю підлягає річ того ж роду та якості, яка може і не бути саме тією річчю, яка передана на зберігання.

За змістом статті 184 Цивільного кодексу України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

У випадку, якщо судами буде встановлено, що у відповідача відсутнє право на змішання речей, переданих на зберігання - природного газу, з іншими речами того ж роду та якості, суду належало зясувати, яким чином були відокремлені (індивідуалізовані) речі, передані позивачем відповідачу на зберігання (зберігались в іншому відокремленому сховищі, у якому зберігався лише переданий на зберігання відповідачу природний газ, яке мало помітку про те, що там зберігається лише належне позивачу майно тощо); чи є такі індивідуалізовані речі у наявності у даний час.

З огляду на викладене вище, за результатами розгляду справи № 904/2893/13 в апеляційному порядку, колегією суддів встановлено факт належності нафтопродуктів позивачеві та наявність на час винесення рішення від 10.07.2013 індивідуалізуючих ознак, що вирізняють вищезгадані нафтопродукти з-поміж інших.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Суд враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" джерелом права, визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)".

В силу частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином, судові рішення у справі № 904/2893/13, які набрали законної сили, а саме: рішення господарського суду від 10.07.2013, яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 26.12.2013, постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.04.2014 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення не можуть їм суперечити.

Відповідно до Інструкції "Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України", затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерством економіки України, Міністерством транспорту і зв'язку України, державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008, під час приймання, зберігання та відпуску нафти і нафтопродуктів керівник підприємства та головний бухгалтер здійснюють контроль за дотриманням матеріально відповідальними особами вимог цієї Інструкції та забезпечують: своєчасне оформлення документів руху нафти та нафтопродуктів; збереження їх кількості і якості; відображення їх руху за бухгалтерським обліком; своєчасне вжиття заходів щодо попередження псування, втрат, нестач та розкрадання нафти та нафтопродуктів, а також створення необхідних умов для їх зберігання. '

Статтею 949 Цивільного кодексу України передбачено обов'язок зберігача повернути поклажодавцю річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернута поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнятана зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

У пункті 9.2.2. договору сторонами узгоджено, що у випадку погіршення якості товару, що знаходиться на зберіганні, зберігач зобов'язаний виконати виправлення спричинених погіршень протягом 5 календарних дні з моменту пред'явлення поклажодавцем відповідної вимоги. У випадку, якщо в передбачений строк виправлення якості товару не відбулося зберігачем, останній зобов'язаний компенсувати поклажодавцю вартість товару, якість якого погіршилася, по звичайним цінам, існуючим в м. Дніпропетровськ на день пред'явлення поклажодавцю відповідної вимоги протягом 5 календарних днів з дати пред'явлення поклажодавця такої вимоги.

У відповідності до вказаної умови договору позивачем було визначено вартість нафтопродуктів, що перебували на зберіганні у відповідача, наступним чином.

На звернення позивача (запит № 47 від 13.01.2015) Торгово-промисловою палатою України було надано висновок з цінового моніторингу від 21.01.2015 № 404/21.1-2, відповідно до якого надано інформацію щодо рівня цін з урахуванням ПДВ (з округленням до цілих чисел) на території Дніпропетровської області станом на 14.01.2015 на нафтопродукти, які знаходилися у відповідача на зберіганні, а саме:

- бензин автомобільний екологічно покращений АИ-92-10 (моторний) в кількості 39,830 т., за ціною 15 грн. 07 коп. за літр, отже, загальна вартість його складає 795 315 грн. 00 коп.;

- паливо дизельне автомобільне, марки ЕН 590 сорт F вид І в кількості 53,103 т., за ціною 14 грн. 61 коп. за літр, отже, загальна вартість його складає 932 556 грн. 00 коп.;

- паливо дизельне автомобільне, марки ЕН 590 сорт С вид І в кількості 91,971 т., за ціною 14 грн. 61 коп. за літр, отже, загальна вартість його складає 1 615 121 грн. 00 коп.

Отже, загальна вартість нафтопродуктів, що залишилися на зберіганні у відповідача, та визначена відповідно до умов пункту 9.2.2. договору складає 3 342 992 грн. 00 коп. (795 315,00 + 932 556,00 + 1 615 121,00).

Судом було враховано, що у пункті 9.2.2. договору йдеться про звичайні ціни, існуючі в м. Дніпропетровську, а висновок з цінового моніторингу надано за цінами на території Дніпропетровської області.

При цьому, судом в порядку статей 32, 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України приймається висновок з цінового моніторингу Торгово-промислової палати України від 21.01.2015 № 404/21.1-2 як належний і допустимий доказ вартості нафтопродуктів, що не були повернуті позивачу.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також із наступного

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доводиться кредитором (частини 1, 2 статті 623 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, понесені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

При цьому, відшкодування шкоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи;

- шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру;

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками;

- вини особи, яка заподіяла шкоду.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Так, рішеннями суду по справі № 904/2893/13, які набрали законної сили, а саме: рішенням господарського суду від 10.07.2013, яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 26.12.2013, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.04.2014 встановлено факт порушення умов договору з боку відповідача, що виявилося у неповерненні позивачу переданого на зберігання товару, який є індивідуально визначеним та, відповідно, незамінним.

Під час розгляду даної справи позивачем було доведено факт завдання позивачу вказаними діями відповідача збитків, які визначаються вартістю переданого на зберігання та неповернутого позивачу товару. Крім того, належними доказами було підтверджено розмір вказаних збитків (3 342 992 грн. 00 коп.).

При цьому, відповідно до умов договору з подальшими змінами до нього, до обов'язків відповідача віднесено повернення позивачу нафтопродуктів (в тому числі "мертвих залишків"). Крім того, вказане зобов'язання є безумовним, та ніяким чином не пов'язане із виконанням якихось обов'язків (вчиненням певних дій) позивачем. Отже, посилання відповідача на відсутність технічної можливості та витратність процедури зливу нафтопродуктів не можуть прийматися до уваги судом.

Отже, між діями відповідача, що пов'язані з порушенням умов договору, та збитками в сумі 3 342 992 грн. 00 коп. наявний причинний зв'язок. Наявність причинного зв'язку підтверджується фактичними обставинами та матеріалами справи.

Свою вину у завданні вказаних збитків відповідач під час розгляду справи заперечував, у зв'язку з чим ним було заявлено клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи по справі, але вказана експертиза не була проведена з об'єктивних, незалежних від суду причин. На теперішній час, проведення вказаної експертизи є неможливим, оскільки нафтопродукти, які були на зберіганні у відповідача було ним утилізовано, а законсервовані зразки залишків нафтопродуктів, за якими вже проводилося дослідження, були також знищені відповідною лабораторією, на підтвердження чого було долучено до матеріалів справи лист від 02.11.2015 Випробувальної лабораторії "Універсалнафтохім" Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТІІ" (а.с.40).

При цьому, у пункті 9.2. договору сторони передбачили, що зберігач (відповідач) несе повну матеріальну відповідальність за кількість та якість товару, отриманого від поклажодавця на зберігання. А нормами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, станом на момент отримання вимоги щодо повернення спірних нафтопродуктів зі зберігання у повному обсязі (20.08.2012) строк придатності нафтопродуктів, що залишилися на зберіганні, вичерпаний не був, а отже, нафтопродукти втратили свої якісні характеристики пізніше, внаслідок несвоєчасного повернення їх власнику - позивачу, що свідчить про наявність вини відповідача.

Отже, вина відповідача у заподіянні збитків позивачу також підтверджується фактичними обставинами та матеріалами справи.

Як було зазначено вище, відшкодування шкоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи;

- шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру;

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками;

- вини особи, яка заподіяла шкоду.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Підсумовуючи викладене, господарський суд приходить до висновку про наявність складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки відповідача, що полягає у порушенні умов договору щодо повного та своєчасного повернення переданих на зберігання нафтопродуктів;

- збитків, що завдані неповерненням вказаних нафтопродуктів та визначених у розмірі їх вартості;

- причинного зв'язку, що полягає у порушенні відповідачем умов договору щодо повного та своєчасного повернення переданого на зберігання товару, внаслідок чого нафтопродукти втратили свої властивості зі спливом часу;

- вини відповідача, що полягає у порушенні умов договору, які відносять до його обов'язків забезпечення вчасного та повного повернення переданого на зберігання товару.

Таким чином, завдані збитки у вигляді вартості переданого на зберігання та неповернутого товару в сумі 3 342 992 грн. 00 коп. відбулися внаслідок неправомірних дій відповідача за його вини. Відшкодування вказаної шкоди покладається на відповідача у відповідності до умов договору та на підставі описаних вище положень Цивільного кодексу України.

Крім того господарський суд враховує положення статті 1166 Цивільного кодексу України, зокрема частини 2, відповідно до якої особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому, відповідач не довів суду належними доказами відсутність своєї вини у заподіянні позивачу збитків на суму 3 342 992 грн. 00 коп.

У судовому засіданні 07.12.2015 представником відповідача було заявлено клопотання про призначення по справі судової експертизи нафтопродуктів (вх.суду 80422/15 від 07.12.2015), що належали позивачу та перебували на зберіганні у відповідача, на вирішення якої відповідач просить суд поставити наступні питання:

- з яких причин та коли (строк) залишки нафтопродуктів, що перебували на зберіганні у резервуарах об'ємом 1000 тонн кожен, а саме: бензин автомобільний екологічно покращений АИ-92-10, паливо дизельне автомобільне (ЕН-590) сорт А, вид І, паливо дизельне автомобільне (ЕН-590) сорт С, вид І, втратили свою якість?

- з чиєї вини залишки нафтопродуктів втратили свою якість?

Вказане клопотання було обґрунтоване необхідністю встановлення вказаних обставин, що надасть можливість встановити строк втрати якості нафтопродуктами, встановити винну особу в погіршенні якості чи певні обставини, що стали підставою втрати якості.

Клопотання відповідача не підлягає задоволенню, оскільки з'ясування причин та моменту втрати спірними нафтопродуктами своїх якісних характеристик не відноситься до предмету спору у даній справі. Щодо другого питання (стосовно вини) відповідачем також було заявлено ще одне клопотання про призначення експертизи, оцінка якому буде надана нижче.

Так, від відповідача надійшло клопотання про призначення по справі судової експертизи резервуарів (вх.суду 80418/15 від 07.12.2015), що належать відповідачу та в яких зберігалися нафтопродукти позивача, на вирішення якої відповідач просить суд поставити таке питання: чи могли умови зберігання на нафтобазі відповідача вплинути на погіршення стану рідини, що зберігається?

Вказане клопотання обґрунтоване необхідністю встановлення вказаних обставин для правильного вирішення спору, що надасть можливість встановити строк втрати якості нафтопродуктами, встановити винну особу в погіршенні якості чи певні обставини, що стали підставою втрати якості.

Відповідачем було заявлено вказане клопотання також з метою встановлення його вини у завданні позивачу збитків, про стягнення яких заявляє у даній справі позивач. Вказане було також підтверджено представником відповідача у судовому засіданні 07.12.2015.

З приводу вказаного клопотання суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивачем у даній справі не оспорюється належність виконання умов договору відповідачем в частині належного зберігання переданого товару, оскільки позивач зазначає, що спір виник через те, що відповідачем переданий на зберігання товар вчасно та у повному обсязі повернутий не був, а зміна його якісних характеристик сталася з причин закінчення терміну його зберігання, що є природною властивістю нафтопродуктів. Отже, підтвердження висновком експертизи належності умов зберігання спірних нафтопродуктів відповідачем не буде мати наслідком звільнення його від відповідальності за завдання збитків, через відсутність вини.

Враховуючи викладене, у задоволенні клопотань відповідача про призначення по справі судових експертиз від 07.12.2015 судом відмовлено.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено обставин, які могли б вплинути на неможливість виконання ним своїх зобов'язань за договором зберігання нафтопродуктів № 07/03/12 від 07.03.2012 по поверненню взятого на зберігання майна, а відтак позовні вимоги щодо стягнення 3 342 992 грн. 00 коп. збитків, завданих вказаним неповерненням, підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 3 342 992 грн. 00 коп. збитків належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судові витрати по справі, з урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у сумі 66 859 грн. 84 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої комерційної фірми "Техметалосервіс" (49027, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 31136772) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна" (01033, м. Київ, вулиця Жилянська, будинок 48, 50А (літера А); ідентифікаційний код 36949031) - 3 342 992 грн. 00 коп. - збитків, 66 859 грн. 84 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_5