ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.12.2015 Справа № 907/1095/15

Суддя Русняк В.С., розглянувши матеріали справи №907/1095/15

За позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

до відповідача ОСОБА_2 міського господарства ужгородської міської ради, м. Ужгород

про визнання нарахованої заборгованості за договором у сумі 107052,56 грн. безпідставною та такою, що не підлягає до стягнення

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

про стягнення заборгованості 219875,62 грн. за договором тимчасового користування місцями розміщення засобів зовнішньої реклами №5 від 01.10.2012року

Представники, присутні в судовому засіданні:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_3, адвокат, свідоцтво №21/549 від 18.10.2006р., договір про надання адвокатських послуг від 01.11.2015року

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_4І, довіреність №24-12/4 від 05.01.2015року

Суть спору за первісним позовом : фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Ужгород звернувся з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 міського господарства ужгородської міської ради, м. Ужгород про визнання нарахованої заборгованості за договором у сумі 107052,56 грн. безпідставною та такою, що не підлягає до стягнення

Суть спору за зустрічним позовом : ОСОБА_2 міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород звернувся із зустрічним позовом до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород про стягнення заборгованості 219875,62 грн. за договором тимчасового користування місцями розміщення засобів зовнішньої реклами №5 від 01.10.2012року

В судовому засіданні 26.11.2015р. за участі представників: від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_3, адвокат, свідоцтво №21/549 від 18.10.2006р., договір про надання адвокатських послуг від 01.11.2015року від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_4І, довіреність №24-12/4 від 05.01.2015року відповідно до ст.. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 02.12.2015р. на 11:40год.

У судовому засіданні 02.12.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали по первісному позову суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач подав позов в якому просить визнати нараховану відповідачем заборгованість позивачу за договором тимчасового користування місцями розміщення засобів зовнішньої реклами від 01.10.2012року №5, за період з січня 2015року по червень 2015року в сумі 107052,56 грн. безпідставною та такою, що не підлягає до стягнення . Підставою заявлення позову було отримання ним претензії від відповідача ввід 05.10.2015року №24.01-13/276 про погашення боргу за договором №5 від 01.10.2015року на суму 219875,62грн.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на безпідставність заявлених вимог і просить в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи ( у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до частин 2 та 3 ст. 16 ЦК України, можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оскільки, пред'явлення відповідачем претензії про погашення заборгованості не встановлює для позивача будь-яких обов'язків, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не передбачено діючим законодавством. Враховуючи викладене, в позові слід відмовити.

Розглянувши матеріали за зустрічним позовом, суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивачем по зустрічному позову подано заяву від 02.12.2015року №24.07-12/2001 про зменшення позовних вимог на суму 110028,15грн. і просить стягнути з відповідача заборгованість на суму 109847,17 грн., обґрунтовуючи свою заяву тим, що предметом спору є заборгованість за період з 01.01.2015року по 19.08.2015року. Станом на 01.01.2015року у позивача- ФОП ОСОБА_1 була переплата в розмірі 434,56 грн. ФОП ОСОБА_1 за січень - червень сплачено 232939,29 грн. Разом з тим, нарахування ОСОБА_2 (відповідно до Методики розрахунку орендної плати за комунальне майно м. Ужгорода та пропорції її розподілу затвердженої рішенням Ужгородської міської ради № 344 від 09.12.2011) за цей період становили 343221,02 грн.

Отже, різниця між нарахованою та сплаченою сумою становить : 343221,02 грн. - 232939,29 грн. - 434,56 грн. = 109847,17 грн.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 197 від 24.06.2015року внесено уточнення у додаток 4 до Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Ужгороді, затвердженого рішенням виконкому № 164 від 30.05.2012року, а саме, абзаци 2 та 3 пункту 2.2 Договору тимчасового користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами викласти у такій редакції:

" Обчислення розміру місячної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції, визначеного Державним комітетом статистики України. Оплата за місяць складається із розміру суми, визначеної п. 2.2. Договору, помноженої на індекс інфляції за поточний місяць.

Плата вноситься Стороною2 рівними частинами протягом терміну дії договору починаючи з дати видачі дозволу щомісячно до 10-го числа наступного за попереднім місяцем. Сторона 2 вправі перераховувати однією сумою плату за весь період".

ФОП ОСОБА_1 скористався своїм правом та уклав додаткову угоду №9 від 24.06.2015року, де вніс відповідні зміни щодо обчислення та порядку плати за користування місцем за розміщення засобу зовнішньої реклами і 19.08.2015року сплатив за червень місяць 2015року суму за користування в розмірі 37667,48 грн.. Однак, ОСОБА_2 при поданні зустрічного позову у структурі заборгованості, ця сплачена сума врахована не була. Відповідач за зустрічним позовом подав до ОСОБА_2 дану підписану угоду від 24.06.2015року на початку вересня і ОСОБА_2, перед пред'явленням зустрічного позову, помилково не було зроблено перерахунок заборгованості за липень та за 7 днів червня 2015року.

В зустрічному позові врахований показник заборгованості станом на 18.08.2015року в розмірі 219875,62 грн. тобто, там врахована нарахована (по Методиці) заборгованість за 7 днів червня - липень 2015року в сумі 6564,00 грн. і 65796,97 грн. відповідно. Також до цієї чуми була включена погашена заборгованість за червень місяць в розмірі 37667,48 грн.

Отже, 219875,62 грн. - 37667,48 грн. - 65796,97 грн. - 6565,00 грн. = 109847,17 грн.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись у відзиві на позов, зокрема на те, що позивачем не вірно застосовано механізм нарахування індексу інфляції, а тоді вважає, позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до наступного.

01 жовтня 2012року між позивачем, як стороною-2 та ОСОБА_2 міського господарства Ужгородської міської ради, як стороною-1 укладено Договір №5 тимчасового користування місцями розміщення засобів зовнішньої реклами, предметом якого є передача позивачу в тимчасове платне користування місця для розміщення засобів зовнішньої реклами, відповідно до умов наведених в таблиці 1 (додаток ).

Пунктом 2.2 договору сторони обумовили порядок здійснення оплати по договору, зокрема визначили, що плата за тимчасове користування місцями для розміщення зовнішньої реклами у сумі 38177,48 грн. вноситься Стороною2 щомісячно у грошовій формі, перераховується на р/р № 0002, код ЄДРПОУ одержувача 38015610, МФО банку 812016, банк УДКСУ в Закарпатській області, одержувач: місцевий бюджет м. Ужгорода, призначення платежу - за користування місцями для розміщення засобів зовнішньої реклами.

Обчислення розміру місячно плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції, визначеного державним комітетом статистики України .

Плата вноситься стороною2 рівними частинами протягом терміну дії договору починаючи з дати видачі дозволу щомісячно до 5-го числа наступного за попереднім місяцем. Сторона2 вправі перераховувати однією сумою плату за весь період договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно пункту 13 Методики розрахунку і порядок використання орендної плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою кабінету міністрів України від 04.10.1995 року за №786 розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Проте, п.2 вказаної методики визначено, що розмір орендної плати встановлюється договором оренди.

Спірна сума заборгованості утворилась за рахунок нарахування позивачем індексу інфляції на суму орендної плати за попередній місяць з включенням до неї індексу інфляції за попередній місяць.

Порядок нарахування орендної плати, застосовної позивачем, суперечить приписам вищезазначеного пункту 13 Методики, оскільки. згідно пункту 4 орендна плата за цією Методикою розраховується у такій послідовності: визначається розмір річної орендної плати. На основі розміру річної орендної плати встановлюється розмір орендної плати за перший місяць оренди, яка фіксується у договорі оренди. З урахуванням розміру орендної плати за перший місяць оренди розраховується розмір орендної плати за наступні місяці оренди.

Пунктом 2.2 договору сторони обумовили порядок здійснення оплати по договору, зокрема визначили, що плата за тимчасове користування місцями для розміщення засобів зовнішньої реклами у сумі 38177,48 грн.

Отже, базовою ставкою, з якої має нараховуватися індекс інфляції, визначеного Державним комітетом статистики України, є розмір орендної плати за перший місць, а саме 38177,48 грн., а не кожний наступний місяць на який здійснюється таке нарахування позивачем за зустрічним позовом.

Договором №5 тимчасового користування місцями розміщення засобів зовнішньої реклами від 01.10.2012року визначений сторонами розмір орендної плати, а також спосіб його нарахування з врахуванням індексу інфляції, визначеного Державним комітетом статистики України, будь-якого іншого способу нарахування договором не передбачено.

Умовами даного договору не передбачено спосіб, який застосував позивач, а саме, коли такий розмір визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Статтею 509 цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 526, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Фактично позивачем в односторонньому порядку збільшена сума орендної плати, що є порушенням п. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Відповідач подав заяву про приєднання до матеріалів справи доказів про сплату по спірному договору. Згідно поданих платіжних доручень відповідачем за період з січня 2015року по червень 2015року було сплачено на рахунок позивача на загальну суму 232939,90 грн. Представником позивача в судовому засіданні підтверджено дану суму.

На день заявлення зустрічної позовної заяви заборгованість відповідача становила 4196,58 грн. Після заявлення зустрічного позову відповідач платіжними дорученнями №369 від 01.12.2015року, №370 від 02.12.2015року сплатив вказану суму про що подав вказані платіжні доручення, а тому в цій частині позову провадження у справі слід припинити на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України В частині позовних вимог з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог на суму 105650,50 грн. слід відмовити з огляду на їх необґрунтованість.

Керуючись ст. ст. 43, 44, 49, п. 1-1 ст. 80, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. По первісному позову.

1.1. В позові відмовити.

2. По зустрічному позову.

2.1 В частині позовних вимог на суму 4196,58 грн. провадження у справі припинити.

2.2. В частині позовних вимог на суму 105650,59 грн. в позові відмовити.

2.3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (88000, АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України (банк отримувача ГУДКУ у Закарпатській області, МФО 812016, отримувач коштів державний бюджет м. Ужгород 22030001; рахунок отримувача 3002; код отримувача 38015610) суму 65,41 грн. (шістдесят п'ять грн. 41 грн. ) судового збору.

2.4. Стягнути з ОСОБА_2 міського господарства Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, ) в доход Державного бюджету України (банк отримувача ГУДКУ у Закарпатській області, МФО 812016, отримувач коштів державний бюджет м. Ужгород 22030001; рахунок отримувача 3002; код отримувача 38015610) суму 1582,29 (одну тисячу п'ятсот вісімдесят два грн. 29 грн.) судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04.12.2015року

Суддя Русняк В.С.