номер провадження справи 3/154/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015 Справа № 908/5540/15

За позовом: Державного підприємства "Дослідне господарство "Ізвєстія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" (72250, Запорізька область, Веселівський район, село Широке, вул. Комсомольська, 1, ідентифікаційний код 00853317)

до відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство "Соцземлеробство" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" (72242, Запорізька область, Веселівський район, с. Таврія, вул. Леніна, 1, ідентифікаційний код 00853323)

про стягнення зерна на суму 33066,70 грн., штрафу в сумі 3306,67 грн. та 28 % річних в сумі 11213,54 грн.

Суддя Соловйов В.М.

при секретарі Петриченко А.Є.

Представники:

від позивача: Шубін О.П., довіреність б/н від 21.09.2015р.

від відповідача: Корж С.А., довіреність № 140 від 30.09.2015р.

ДП "ДГ "Ізвєстія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача ДП "ДГ "Соцземлеробство" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України" про стягнення з відповідача на користь позивача зерна на суму 33066,70 грн., штрафу в сумі 3306,67 грн. та 28 % річних в сумі 11213,54 грн. за договором поставки № 11-03/2014 від 18.03.2014р.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2015р. справу розподілено судді Соловйову В.М.

Позовні вимоги мотивовані обставинами, викладеними у позовній заяві, та обґрунтовані ст. 15, 16, 20, 525, 526, 530, 549, 611, 628, 629, 669, 671, 712 ЦК України, ст. 173, 175, 193, 216, 230, 267 ГК України, ст. 1, 21, 22, ГПК України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.11.2015р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/5540/15, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 25.11.2015р. о 10 год. 00 хв.

В судовому засіданні 25.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повідомлено, що повне рішення буде складено 30.11.2015р.

Під час розгляду справи представники сторін вимогу про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявляли.

В судовому засіданні 25.11.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заві, та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача зерно товарного ячменю в кількості 31 тони на загальну суму вартості 33066,70 грн., яке існувало на момент укладення договору поставки № 11-03/2014 від 18 березня 2014 року, штраф у розмірі 10 % від загальної суми цього договору, зазначеної у розділі 1, що складає 3306,67 грн. та 28 % річних у розмірі 11213,54 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на виконання умов договору поставки № 11-03/2014 від 18.03.2014р. він передав у власність відповідачу наступний товар:

насіння ярого ячменю "Селеніт" 1 репродукції, в кількості 4 тони 500 кг по ціні 3200,00 грн. за тону на загальну суму 14400,00 грн. з ПДВ;

насіння ярого ячменю "Еней" еліта, в кількості 5 тон по ціні 3733,34 грн. за одну тону на загальну суму 18666,70 грн. з ПДВ.

Загальна сума договору з ПДВ склала 33066,70 грн.

Відповідно до п. 2 договору поставки № 11-03/2014 від 18.03.2014р. сторони досягли домовленості, що відповідач зобов'язується в рахунок оплати за поставлений позивачем товар, а саме:

зазначений у розділі 1 ч. 1 (п. 1) Договору поставити Постачальнику (позивачу) з врожаю 2014р. товарний ячмінь в кількості 13 тон 500 кг по ціні 1066,67 грн. на загальну суму 14400,00 грн. з ПДВ;

зазначений у розділі 1 ч. 1 (п. 2) Договору поставити Постачальнику (позивачу) з врожаю 2014р. товарний ячмінь в кількості 17 тон 500 кг по ціні 1066,67 грн. на загальну суму 18666,70 грн. з ПДВ.

Загальна кількість поставки товарного ячменю складала 31 тону на суму 33066,70 грн.

Термін поставки товарного ячменю сторони встановили до 10.08.2014р.

Проте, у встановлений термін відповідач не виконав свої зобов'язання та не поставив позивачу зазначений товар.

З метою врегулювання даного спору позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою від 25.09.2015р. про сплату заборгованості в розмірі 37466,70 грн.

У відповіді на вимогу відповідач визнав заборгованість перед позивачем в сумі 33066,70 грн., проте зазначена сума заборгованості залишилась не сплаченою.

У зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання відповідачу також нараховано 28 % річних від простроченої суми та штраф у розмірі 10 % від загальної суми договору.

Представник відповідача в судовому засідання 25.11.2015р. проти вимог позивача заперечила повністю з підстав, наведених у відзиві на позов від 20.11.2015р.

Зокрема зазначила про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки заявлені вимоги про стягнення зерна товарного ячменю в кількості 31 тонни, відповідно до договору поставки № 11-03/2014 від 18.03.2014р. не відповідають можливим способам захисту прав та інтересів, встановлених цивільним та господарським законодавством.

Відповідач вважає, що чинне законодавство не передбачає можливості подання до господарського суду позову із зазначеною вимогою, а саме стягнення зерна за договором поставки.

У зв'язку з тим, що предмет позову не співвідноситься із встановленими законом способами захисту прав, відповідач вважає, що це є підставою для відмови в позові повністю.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ДП "ДГ "Ізвєстія" ДДСДС НААНУ" (Постачальник) та ДП "ДГ "Соцземлеробство" ДДСДС НААНУ" (Покупець) укладений договір поставки № 11-03/2014 від 18.03.2014р. за умовами якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця наступний товар:

1) насіння ярого ячменю "Селеніт" 1 репродукція в кількості 4 т 500 кг по ціні 3200,00 грн. з ПДВ на суму 14400,00 грн. з ПДВ;

2) насіння ярого ячменю "Еней" еліта, в кількості 5 тон по ціні 3733,34 грн. з ПДВ на суму 18666,70 грн. з ПДВ.

Термін поставки до 20 березня 2014 року.

Загальна сума договору з ПДВ 33066,70 грн. (тридцять три тисячі шістдесят шість гривень 70 коп.) (розділ 1, пункт 1 Договору).

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Договору, Покупець зобов'язується в рахунок оплати за поставлений Постачальником товар, а саме:

1) наведений в розділі 1 ч. 1 (п. 1) поставити Постачальнику з врожаю 2014 року товарний ячмінь в кількості 13 т 500 кг по ціні 1066,67 грн. з ПДВ на загальну суму 14400,00 грн. з ПДВ;

2) наведений в розділі 1 ч. 1 (п. 2) поставити Постачальнику з врожаю 2014 року товарний ячмінь в кількості 17 т 500 кг по ціні 1066,67 грн. з ПДВ на загальну суму 18666,70 грн. з ПДВ.

Загальна кількість поставки товарного ячменю - 31 т (тридцять одна тонна) на загальну суму з ПДВ 33066,70 грн. (тридцять три тисячі шістдесят шість гривень 70 коп.).

Термін поставки товарного ячменю до 10 серпня 2014 року.

В пункті 2.1 розділу 2 (Порядок і умови постачання) Договору сторони визначили, що дата, вказана у видатково-прибутковій накладній про прийняття товару, є датою поставки товару Постачальником. Поставка партії товару вважається виконаною Постачальником в момент передачі партії товару Покупцю.

Згідно п. 2.4 Договору, поставка товару проводиться зі складу "Постачальника" автотранспортом "Покупця".

Як зазначено у п. 2.1 розділу 2 (Порядок розрахунків) Договору, розрахунки за поставлений Постачальником товар за цим договором здійснюється на умовах відстрочки до 10.08.2014р.

Покупець проводить розрахунки за поставлений товар, передбачений п.1, п.2 частини 1 розділу 1 цього договору шляхом поставки товарного ячменю, якість якого повинна відповідати вимогам ДСТУ з наступними показниками: сміттєва домішка у зерні не більше 3 % (трьох відсотків), вологість зерна не більше 13 % (тринадцяти відсотків) відповідно до п. 2 частини 2 розділу 1 цього договору.

Пунктом 2.2 розділу 2 (Порядок розрахунків) Договору передбачено, що в разі прострочення Покупцем оплати товару розрахунок за який здійснюється на умовах відстрочення платежу, Постачальник має право вимагати, а Покупець зобов'язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 28 % річних, які нараховуються на суму заборгованості Покупця за весь період користування ним грошовими коштами, які належать до сплати Постачальнику.

Відповідно до п. 4.4 Договору, за порушення зобов'язань за цим договором винна сторона сплачує постраждалій стороні пеню у розмірі 10 % від загальної суми цього договору зазначеної у розділі 1.

За приписами п. 4.5 Договору, в разі порушення Покупцем строків оплати товару, передбачених цим договором, Постачальник має право вимагати від Покупця повернення неоплаченого товару або аналогічного товару відповідної вартості у визначений Постачальником строк. До моменту повної оплати товару, поставлені товари вважаються такими, що передані в заставу Постачальнику, згідно із вимогами чинного законодавства України.

Згідно п.7.1 Договору, договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 01 вересня 2014 року.

Позивач на виконання умов Договору передав у власність відповідачу відповідно до накладної № 18 від 18.03.2014р. товар на загальну суму 33066,70 грн.., а саме:

насіння яр.ячменю "Селеніт" 1 реп. у кількості 4,500 тн за ціною без ПДВ 2666,66666; сума без ПДВ 12000,00;

насіння яр.ячменю "Еней" еліта у кількості 5,000 тн за ціною без ПДВ 3111,116666; сума без ПДВ 15555,58.

Всього без ПДВ 27555,58.

ПДВ 20 % - 5511,12.

Загальна сума 33066,70.

Відповідачем отримано зазначений товар, про що свідчить підпис відповідальної особи та печатка ДП "ДГ "Соцземлеробство" ДДСДС НААНУ" на згаданій накладній.

Проте, відповідач свої грошові зобов'язання за договором поставки № 11-03/2014 від 18.03.2014р. не виконав та не поставив позивачу в рахунок оплати за поставлений ним товар з врожаю 2014 року товарний ячмінь в кількості 13 т 500 кг по ціні 1066,67 грн. на загальну суму 14400,00 грн. з ПДВ та товарний ячмінь в кількості 17 т 500 кг по ціні 1066,67 грн. на загальну суму 18666,70 грн. з ПДВ.

25.09.2015р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості в розмірі 37466,70 грн. в якій вимагав від відповідача протягом семи календарних днів з моменту отримання цієї вимоги виконати свої грошові зобов'язання та сплатити на користь ДП "ДГ "Ізвєстія" ДДСДС НААНУ" заборгованість за поставлений товар: товарний ячмінь з врожаю 2014р. у загальній кількості 31 тон та соняшника "Прометей" F 1 - 400 кг згідно умов договору поставки № 11-03/2014 від 18.03.2014р.

У відповіді на вимогу від 02.10.2015р. відповідач зазначив, що ДП "ДГ "Соцземлеробство" ДДСДС НААНУ" визнало її обґрунтованою в частині оплати насіння ярого ячменю "Селеніт" 1 репродукції, в кількості 4 т 500 кг по ціні 3200,00 грн. за тону на суму 14400,00 грн. з ПДВ та насіння ярого ячменю "Еней" еліта в кількості 5 тон по ціні 3733,34 грн. за одну тону на суму 18666,70 грн. з ПДВ на загальну суму 33066,70 грн.

Відмова в іншій частині претензійних вимог викликана тим, що за договором поставки № 11-03/2014 від 18.03.2014р. здійснювалася поставка лише насіння ярого ячменю.

Вимога про сплату суму заборгованості відповідачем залишена без задоволення.

Оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов'язання можуть виникати:

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є договір поставки № 11-03/2014 від 18.03.2014р.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до накладної № 18 від 18.03.2014р. позивач передав відповідачу товар на загальну суму 33066,70 грн.., а саме:

насіння яр.ячменю "Селеніт" 1 реп. у кількості 4,500 тн за ціною без ПДВ 2666,66666; сума без ПДВ 12000,00;

насіння яр.ячменю "Еней" еліта у кількості 5,000 тн за ціною без ПДВ 3111,116666; сума без ПДВ 15555,58.

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Договору, Покупець зобов'язався в рахунок оплати за поставлений йому товар поставити Постачальнику з врожаю 2014 року:

товарний ячмінь в кількості 13 т 500 кг по ціні 1066,67 грн. на суму 14400,00 грн. з ПДВ;

товарний ячмінь в кількості 17 т 500 кг по ціні 1066,67 грн. на суму 18666,70 грн. з ПДВ.

Термін поставки товарного ячменю до 10 серпня 2014р.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 599 ЦК України).

Підстави для припинення зобов'язання відповідача за договором поставки № 11-03/2014 від 18.03.2014р., які визначено главою 50 ЦК України, відсутні.

Частиною 1 статті 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України унормовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана правова норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Ними є:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

З аналізу наведених норм законодавства слідує, що особа може звернутися до суду за захистом свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Натомість, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 13.07.2004р. у справі № 10/732, дійшовши до висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, суд повинен відмовити у позові.

Вимога позивача про стягнення з відповідача зерна товарного ячменю в кількості 31 тони на загальну суму вартості 33066,70 грн., яке існувало на момент укладення договору поставки № 11-03/2014 від 18 березня 2014 року, не відповідає приписам ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Позивач просить суд стягнути з відповідача також 28 % річних в сумі 11213,54 грн. та штраф в сумі 3306,67 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В пункті 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарським судам роз'яснено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Якщо договором або чинним законодавством не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами, то припис частини другої статті 625 ЦК України може бути застосований господарським судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Пунктом 2.2 розділу 2 (Порядок розрахунків) договору поставки № 11-03/2014 від 18.03.2014р. сторони зазначили, що в разі прострочення Покупцем оплати товару розрахунок за який здійснюється на умовах відстрочення платежу, Постачальник має право вимагати, а Покупець зобов'язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 28 % річних, які нараховуються на суму заборгованості Покупця за весь період користування ним грошовими коштами, які належать до сплати Постачальнику.

Відповідач не заперечує проти того, що ним прострочено оплату за договором поставки № 11-03/2014 від 18.03.2014р. на суму 33066,70 грн.

Перевіривши розрахунок 28 % річних, здійснений позивачем, господарський суд вважає правильним наступний розрахунок:

- від суми боргу 33066,70 грн. за період з 11.08.2014р. по 26.10.2015р. (442 днів прострочки) 28 % річних складає 11211,88 грн.

У зв`язку із чим стягненню з відповідача підлягає 28 % річних у розмірі 11211,88 грн.

В частині стягнення 28 % річних в розмірі 1,66 грн. в задоволенні позову слід відмовити.

За приписами статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

В пункті 4.4 договору поставки № 11-03/2014 від 18.03.2014р. сторони встановили, що за порушення зобов'язань за цим договором винна сторона сплачує постраждалій стороні пеню у розмірі 10 % від загальної суми цього договору зазначеної у розділі 1.

З огляду на вищевикладене, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3306,67 грн. штрафу (10 % від 33066,70 грн.) підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З заявленої до стягнення позивачем суми 47586,91 грн. в частині 33066,70 грн. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Отже, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 14518,55 грн.

Таким чином, позивачу відмовлено в задоволенні 69,49 % позовних вимог.

Відтак, пропорційно задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 371,61 грн. судового збору (30,51 % від належних до сплати 1218,00 грн.).

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Соцземлеробство" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" (72242, Запорізька область, Веселівський район, с. Таврія, вул. Леніна, 1, ідентифікаційний код 00853323) на користь Державного підприємства "Дослідне господарство "Ізвєстія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" (72250, Запорізька область, Веселівський район, село Широке, вул. Комсомольська, 1, ідентифікаційний код 00853317) 3306 (три тисячі триста шість) грн. 67 коп. штрафу, 11211 (одинадцять тисяч двісті одинадцять) грн. 88 коп. - 28 % річних та 371 (триста сімдесят одну) грн. 61 коп. витрат на судовий збір.

3. В частині стягнення зерна товарного ячменю в кількості 31 тони на загальну суму вартості 33066,70 грн., яке існувало на момент укладення договору поставки № 11-03/2014 від 18 березня 2014 року та 1 (однієї) грн. 66 коп. - 28 % річних в задоволенні позову відмовити.

4. Повне рішення складено 30.11.2015р.

Суддя В.М. Соловйов