ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" листопада 2015 р.Справа № 916/3794/15

За позовом: Повного товариства "Ломбард Розман і компанії";

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк";

про визнання недійсним кредитного договору

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 1651д. від 28.01.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 56 від 19.10.2015р.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

Суть спору: Повне товариство "Ломбард Розман і компанії" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк", в якій просить суд визнати недійсним кредитний договір №59-КЛ/КРВ з юридичною особою/фізичною особою-підприємцем (про відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії) (без забезпечення) від 04.03.2013р., укладений між Повним товариством "Ломбард Розман і компанії" та Публічним акціонерним товариством "Фінростбанк".

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про відсутність у змісті вказаного договору умови про відповідальність Кредитодавця, що не відповідає вимогам чинного законодавства, з огляду на що, у відповідності до ст. 203 Цивільного кодексу України, кредитний договір має бути визнаний недійсним.

Крім того, позивач у позовній заяві вказує на те, що оспорюваний договір не відповідає і вимогам п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, оскільки у ньому не міститься порядок зміни договору, який би враховував його інтереси, а також умов та порядку припинення договору, що є суттєвими умовами згідно приписів ст. 628 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.09.2015р. було порушено провадження у справі №916/3794/15 із призначенням справи до розгляду в засіданні суду 05.10.2015р.

Ухвалою суду від 05.10.2015р., з огляду на нез'явлення в судове засідання представника позивача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, неподання витребуваних ухвалою суду доказів, а також необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 19.10.2015р.

Ухвалою суду від 19.10.2015р. у звязку із нез'явленням в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також неподанням витребуваних ухвалою суду доказів, розгляд справи було відкладено на 09.11.2015р.

09.11.2015р. до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи (а.с.39-40), згідно якого останній вважає, що для встановлення факту недійсності договору виникла необхідність у спеціальних знаннях, зокрема, в тому, чи відповідає чинному законодавству укладення спірного договору без застосування засобів забезпечення виконання зобовязання (без застави), та чи є правомірним укладення кредитного договору без встановлення відповідальності банку за порушення умов договору, тощо.

На вирішення судової експертизи позивач просить поставити такі питання:

1. Чи відповідає перелік наданих ПТ „Ломбард Розман і компанії банку документів для отримання кредитних коштів за кредитним договором чинному Положенню про кредитування ПАТ „Фінростабанк?

2. Чи укладений кредитний договір між ПАТ „Фінростабанк та ПТ „Ломбард Розман і компанії у відповідності з чинними нормативними актами?

3. Чи відповідає наданий ПАТ „Фінростабанк розрахунок заборгованості ПТ „Ломбард Розман і компанії (щодо сплати процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед банком умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору №59-КЛ/КРВ про відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії від 04.03.2013р.та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором?

4. Чи відповідає метод нарахування ПАТ „Фінростабанк процентів за кредитним договором №59-КЛ/КРВ про відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії від 04.03.2013р. вимогам Положення про кредитування ПАТ „Фінростабанк?

Вказаним клопотанням позивач просить суд проведення експертизи доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Одночасно, зазначеним клопотанням позивач гарантує оплату вартості експертизи.

09.11.2015р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.44-45), згідно якого останній просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

В обґрунтування поданого відзиву відповідач вказує на те, що відсутність у оспорюваному договорі умови про відповідальність ПАТ „Фінростабанк щодо видачі кредиту ПТ „Ломбард Розман і компанії не є істотною умовою договору, з огляду на що наполягає на тому, що оспорюваний договір повністю відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки містить усі істотні умови, передбачені законом.

Щодо тверджень позивача щодо того, що кредитний договір не містить порядку зміни і припинення договору, відповідач вказує, що п. 9.5 договору сторони погодили, що „усі зміни й доповнення в цей договір вносяться за згодою сторін у письмовій формі та є його невідємною частиною, а п. 9.10 те, що „строк дії цього договору встановлюється від дня його підписання та до повного погашення боржником суми кредиту, сплати процентів, інших платежів за цим договором.

Вказане, на думку відповідача, свідчить про необґрунтованість заявлених вимог.

Ухвалою суду від 09.11.2015р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на пятнадцять днів, а у засіданні суду оголошено перерву до 23.11.2015р.

У судовому засіданні 23.11.2015р. представник позивача в повному обсязі підтримав подане до суду клопотання про призначення у справі судової експертизи, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

Судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи з огляду на його необґрунтованість, зокрема у звязку із недоведеністю позивачем, що питання, які він має намір поставити на вирішення судовому експерту стосуються предмету спору та відносяться до компетенції судового експерта.

В засіданні суду 23.11.2015р. представником позивача було надано клопотання про призначення справи № 916/3794/15 до колегіального розгляду у складі трьох суддів (а.с.68).

Представник відповідача заперечував проти задоволення вказаного клопотання, зазначаючи про те, що справи не має складного характеру.

Судом було відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання, з огляду на його необґрунтованість, а також з врахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи у відповідності зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна.

Представник позивача під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених безпосередньо у позовній заяві.

Представник відповідача в свою чергу просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході судового розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку господарський суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання недійсним кредитного договору № 59-КЛ/КРВ з юридичною особою/фізичною особою-підприємцем (про відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії) (без забезпечення) від 04.03.2013р., а підставою його недійсність у відповідності до вимог ст.203 ЦК України.

Як зазначає позивач, у змісті вказаного договору відсутні умови про відповідальність Кредитодавця, а також у ньому не міститься порядок зміни договору та його припинення.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: законність змісту правочину, наявність в особи, яка його вчиняє, необхідного обсягу цивільної дієздатності, вільне волевиявлення учасника правочину, відповідність форми вчинення правочину вимогам закону, певна спрямованість правочину.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.03.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Фінростбанк" (Банк) та Повним товариством "Ломбард Розман і компанії" (Боржник) було укладено кредитний договір № 59-КЛ/КРВ з юридичною особою/фізичною особою-підприємцем (про відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії) (без забезпечення) (а.с.9-15).

Відповідно до п.1.1 (предмету договору), на умовах, визначених цим договором, Банк надає Боржнику грошові кошти шляхом відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 3 000 000,00 грн. строком користування з 04.03.2013р. по 03.03.2014р. зі сплатою 30 %. Тип процентної ставки за кредитом фіксована.

Згідно п. 1.2 та п. 1.3 договору, кредит надається Боржнику на наступні цілі: поповнення обігових коштів. Видача кредиту, передбаченого п. 1.1 цього договору здійснюється частинами шляхом надання Боржнику траншів, після розгляду Банком заявок Боржника на видачу кредитних коштів та їх акцепту, не перевищуючи при цьому максимальної суми (ліміту кредитної лінії). Заявка оформляється Боржником за формою Банку.

Зобовязання Банка по кредитуванню в рамках даного договору визначаються сумою акцептованої заявки і виникають у момент акценту заявки Банком. При повному наданні Боржником кредитних коштів за акцептованою заявкою, заявка вважається виконаною, а зобовязання Банку виконаними.

Відповідно до п. 1.4 договору, загальна сума зобовязань Боржника за кредитною лінією може бути збільшена до досягнення Боржником максимальної суми при акцепті Банком наступних заявок, не перевищуючи при цьому Боржником максимальної суми (ліміту кредитної лінії) у розмірі вказаному в п. 1.1 цього договору, після чого нові заявки Банком не розглядаються до часткового або повного погашення Боржником заборгованості.

Після часткового або повного погашення заборгованості протягом дії цього договору Боржник може надавати в Банк нові заявки в межах чинного ліміту кредитної лінії.

Повернення кредиту здійснюється на умовах, визначених цим договором в термін до 03.03.2014р. (п.1.5 договору).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що Боржник відповідає перед Банком за зобовязаннями, що передбачені цим договором і повязані з ним, всім майном та коштами, що належать йому на праві власності на які відповідно до діючого законодавства може бути звернене стягнення.

Кредит надається Боржнику за цим договором без забезпечення (п.2.2. договору).

Згідно п. 3.1 та п. 3.2 договору, надання траншів по кредиту за цим договором проводиться після розгляду Банком заявок Боржника на видачу кредитних коштів та їх акцепту шляхом перерахування грошових коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Боржника № 0325 в АТ „Фінростбанк, код банку 328599, або оплати з позичкового рахунку Боржника № 0059 в АТ „Фінростбанк, код банку 328599, розрахункових документів Боржника в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату оплати.

Боржник повертає кредит в термін до 03.03.2014р. безготівковим шляхом на рахунок №0059 в АТ „Фінростбанк, код банку 328599, .

При непогашенні кредиту в строки, встановлені цим договором заборгованість по кредиту переноситься на рахунок простроченої заборгованості за кредитом (п.3.3).

Відповідно до п. 5.1 договору, Боржник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і в повному обсязі своєчасно повернути Банку кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати всі інші грошові зобовязання, передбачені умовами цього договору. У процесі користування кредитом дотримувати принципи кредитування: строковості, повернення, платності, забезпеченості.

Приписами п. 9.10 договору сторони узгодили, що строк його дії встановлюється від дня його підписання та до повного погашення Боржником суми кредиту, сплати процентів, інших платежів за цим договором.

За змістом ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України у кредитному договорі передбачаються мета, сума, строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Втім, умови, наведені в ч. 2 ст. 345 ГК України не є істотними умовами кредитного договору, оскільки структурно-системний аналіз положень ГК України та ЦК України свідчить, що законодавець прямо зазначає перелік істотних умов того чи іншого господарського договору, тоді як вказана норма не визначає істотні умови та не встановлює вимоги до кредитного договору, а лише розкриває підстави виникнення кредитних відносин і носить рекомендаційний характер.

Таким чином, відсутність у кредитному договорі положень про відповідальність відповідача, як Кредитодавця відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, не є підставою для визнання такого договору недійсним.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 05.02.2008 у справі № 22/268.

При цьому посилання позивача, на постанову Вищого господарського суду України від 08.11.2007р. у вищевказаній справі № 22/268, як на одну із підстав обґрунтування позову, є недоречним, оскільки Верховним Судом України зазначена постанова була скасована із залишенням в силі постанови апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову.

Одночасно, суд вказує і на те, що посилання позивача щодо того, що договір в цілому суперечить п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, а саме не містить умови та порядок припинення, зміни договору також не є підставою для визнання його недійсним у відповідності до вимог ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Більш того, суд доходить до висновку, що позивач, підписуючи договір, підтвердив свою згоду на його умови та реалізував право на вільний вибір контрагента та визначення умов договору.

Крім того, позивачу були повністю відомі істотні умови кредитного договору, так як він не звертався до кредитора за роз'ясненням положень договору, якій були йому не зрозуміли, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання.

Як встановлено судом, позивач не відмовлявся від виконання умов кредитного договору та не інформував банк про неможливість виконання своїх зобов'язань за кредитним договором.

Натомість, вищевказаний договір виконувався обома сторонами, зокрема, відповідачем шляхом надання кредитних коштів позивачу, про що свідчать відповідні платіжні доручення (а.с.46-54), а позивачем шляхом часткового повернення кредитних коштів та сплати процентів за кредитом, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками (а.с.55-62).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги Повного товариства "Ломбард Розман і компанії" про визнання недійсним кредитниого договору№ 59-КЛ/КРВ з юридичною особою/фізичною особою-підприємцем (про відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії) (без забезпечення) від 04.03.2013р., є необґрунтованими, у звязку із чим задоволенню не підлягають.

У звязку з відмовою в позові, на підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України обовязок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору на відповідача не покладається.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 30 листопада 2015 р.

Суддя Ю.М. Щавинська