УХВАЛА

01.12.2015Справа № 910/9406/15

За заявою Приватного акціонерного товариства «Боїнський комплекс»

про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2015 р. та постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 р. у справі № 910/9406/15

За позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Приватного акціонерного товариства «Боїнський комплекс»

про стягнення 6 703 810, 00 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:.

від прокуратури: Бондарук В.Б. за посвідченням № 002655 від 20.09.2012 р.;

від позивача: Свербиус М.Е. за довіреністю № 050/05-10280 від 26.11.2015 р.;

від відповідача (заявника): Пак П.В. за довіреністю б/н від 02.12.2014 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.06.2015 р. у справі № 910/9406/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 р., позовні вимоги були задоволені частково; вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Боїнський комплекс» (03680, місто Київ, вулиця Анрі Барбюса, будинок 37/1, корпус Б, ) на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, 36, ) на бюджетний рахунок розвитку спеціального фонду міського бюджету в Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві (р/р 0001, код банку 820019, , код доходів - 24170000) заборгованість у розмірі 5 911 780 (п'ять мільйонів дев'ятсот одинадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 00 коп.; в іншій частині позову відмовлено; стягнуто з Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, 36, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 8 634 (вісім тисяч шістсот тридцять чотири) грн. 13 коп.; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Боїнський комплекс» (03680, місто Київ, вулиця Анрі Барбюса, будинок 37/1, корпус Б, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 64 445 (шістдесят чотири тисячі чотириста сорок п'ять) грн. 87 коп.

28.09.2015 р. господарським судом міста Києва в порядку ст. 116 Господарського процесуального кодексу України були видані відповідні накази.

19.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «Боїнський комплекс» надійшла заява про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2015 р. та постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 р. у справі № 910/9406/15 до 31.03.2016 р.

01.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником прокуратури подані письмові пояснення, відповідно до змісту яких прокуратура заперечує проти задоволення заяви відповідача про відстрочку виконання судового рішення, у зв'язку з відсутністю виключних обставин для надання відстрочки виконання рішення суду в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 01.12.2015 р. представник відповідача (заявника) підтримав викладені у заяві вимоги, просив відстрочити виконання судового рішення до 31.03.2016 р., а також подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представники прокуратури та позивача в судовому засіданні 01.12.2015 р. заперечили проти задоволення заяви відповідача про відстрочку виконання судового рішення.

Заслухавши в судовому засіданні 01.12.2015 р. пояснення учасників судового процесу та оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що заява Приватного акціонерного товариства «Боїнський комплекс» про відстрочку виконання рішення не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Аналогічні приписи містить ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», зазначається, що підставою для застосування статті 36 Закону є наявність об'єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень.

Як зазначено в п. 7.1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів» відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів»).

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Господарський процесуальний кодекс України не містить переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, а тому суд у кожному окремому випадку оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Положеннями ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Зазначені докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

В обґрунтування наявності виключних обставин для надання відстрочки виконання рішення відповідач зазначає, що у нього відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення на виконання рішення суду.

Також, відповідач посилається на те, що має лише спільний інтерес з ТОВ «ГЕОС ДЕВЕЛОПМЕНТ» - проект з будівництва житлового комплексу за будівельною адресою: м. Київ, вул. І. Кудрі, 26 на частині земельної ділянки площею 3 821 кв. м., право на строкове платне користування якою відповідач має на підставі договору оренди земельної ділянки від 29.05.2007 р., укладеного з Київською міською радою. За умовами Договору про співпрацю № 8 від 21.12.2014 р., ТОВ «ГЕОС ДЕВЕЛОПМЕНТ» бере на себе зобов'язання компенсувати відповідачу витрати, понесені на сплату пайових внесків у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва в розмірі 77,5% від загального обсягу сплачених внесків, тобто за площі приміщення, що за п. 5.1.2. цього Договору отримує ТОВ «ГЕОС ДЕВЕЛОПМЕНТ». При цьому, відповідач вказує, що ним за період з 12.10.2015 р. по 13.11.2015 р. добровільно сплачено на користь позивача заборгованість в сумі 1 150 000, 00 грн. за рахунок компенсованих витрат на сплату пайових внесків у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва отриманих від ТОВ «ГЕОС ДЕВЕЛОПМЕНТ».

Відповідач стверджує, що має намір добровільно розрахуватися в повному обсязі з позивачем за даним судовим рішенням у строк до кінця березня 2016 року.

Як зазначає відповідач, при відсутності майна, подальше примусове виконання рішення суду може призвести до повного зупинення господарської діяльності відповідача, що буде полягати в арешті його рахунків відповідача органами Державної виконавчої служби, неможливості обслуговувати необхідні платежі, в тому числі щодо сплати заробітної плати найманим працівникам, орендної плати за землю, що в сукупності зробить неможливими виконання судового рішення.

При цьому, жодних належних та допустимих доказів в підтвердження наявності виключних обставин для надання відстрочки виконання рішення суду відповідачем надано не було.

Вказані відповідачем обставини носять не особливий і надзвичайний характер, а свідчать про негативні явища в поточній діяльності відповідача, відтак, не є підставою для надання відстрочки виконання судового рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем всупереч вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено існування обставин, які перешкоджають виконанню судового рішення по цій справі, свідчать про неможливість виконання боржником вказаного судового рішення в силу об'єктивних причин та є винятковими обставинами для відстрочення виконання судового рішення в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Наявні в матеріалах справи докази також не свідчать про намір та спроможність відповідача сплатити борг у строк до кінця березня 2016 року.

Так, надана відповідачем копія Договору № 8 від 21.12.2014 р. про співпрацю з Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЕОС ДЕВЕЛОПМЕНТ», відповідно до якого, відповідач розраховує на надходження найближчим часом грошової суми у вигляді компенсації витрат на сплату пайових внесків, не є достатнім доказом в підтвердження того, що вказані кошти фактично надійдуть на розрахунковий рахунок відповідача і будуть спрямовані на погашення саме присудженої до стягнення за даним судовим рішенням заборгованості.

Судом також не встановлено виняткової сукупності обставин, які б в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України свідчили про тяжкий фінансово-економічний стан відповідача та унеможливлюють примусове виконання судового рішення протягом строків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Досліджуючи питання про ступінь вини відповідача у виникненні спору, суд зазначає, що стягнута за рішенням господарського суду міста Києва від 23.06.2015 р. у справі № 910/9406/15 заборгованість виникла внаслідок порушення відповідачем умов укладеного 27.06.2012 р. між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та відповідачем (забудовник) Договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва № 355, предметом якого є сплата відповідачем пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва у зв'язку з будівництвом житлового будинку з вбудованим банним комплексом і приміщеннями соціально-побутового призначення та підземним паркінгом.

Так, п. 3.1. укладеного між сторонами Договору було визначено, що забудовник сплачує пайовий внесок у сумі, вказаній в п. 2.1. Договору за наступним графіком: 3 726, 53 грн. в термін з липня 2012 року по червень 2013 року включно рівними частинами щомісячно, але не пізніше 28-го числа кожного місяця; в сумі 2 484, 36 грн. в термін з липня 2013 року по грудень 2013 року включно рівними частинами щомісячно, але не пізніше 28-го числа кожного місяця на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач в порушення умов Договору в строки та в обсягах, які встановлені укладеним між сторонами Договором, пайові внески до міського бюджету не вніс, у зв'язку з чим за ним утворився борг в сумі 5 911 780, 00 грн., який до теперішнього часу в повному обсязі так і залишився непогашеним.

При цьому, вирішуючи питання про надання відстрочки виконання рішення суд враховує, що згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, не своєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка чи відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру…», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне її надання на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує принципи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Наявні стрімкі інфляційні процеси в економіці держави, які супроводжуються істотним здешевленням національної валюти, якщо повністю й не виключають наявність обставин для надання відстрочки виконання судового рішення, то є суттєвими перешкодами для їх виникнення. Адже, в протилежному випадку інфляційні процеси зачіпають передусім майнові інтереси територіальної громади міста Києва, так як належні до стягнення грошові кошти в національній валюті за період відстрочки істотно знецінюються.

Разом з тим, суд зазначає, що питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Враховуючи дотримання балансу інтересів як боржника, так і кредитора при одночасному врахуванні вимоги закону про обов'язковість виконання судового рішення (ст. 115 ГПК України) суд наголошує, що згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів включають кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, отримані відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому тривале невиконання протягом тривалого часу рішення суду та подальше відстрочення його виконання порушує інтереси територіальної громади міста Києва.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в §1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, надавши правову оцінку наведеним відповідачем обставинам та наданим на їх підтвердження доказам, господарський суд дійшов висновку, що подана Приватним акціонерним товариством «Боїнський комплекс» заява про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Враховуючи зазначене, керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Заяву Приватного акціонерного товариства «Боїнський комплекс» про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2015 р. та постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 р. у справі № 910/9406/15 залишити без задоволення.

Суддя В.С. Ломака