Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "01" грудня 2015 р. Справа № 906/1599/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

- за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №14-100 від 18.04.2014р.

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №219 від 14.09.2015 р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до ОСОБА_3 підприємства "Малинтеплоенерго" (м. Малин)

про стягнення 1865841,96 грн.

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пред'явлено позов до відповідача ОСОБА_3 підприємства "Малинтеплоенерго" про стягнення 1 865 841, 96 грн. заборгованості, з яких: 1 033 887, 71 грн. - основного боргу, 178 755, 62 грн. - пені, 37 108,49 грн. - 3% річних та 616 090,14 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем свого грошового зобов'язання щодо сплати коштів у строки, визначені Договором №980/14-КП-10 купівлі-продажу природного газу від 24.01.2014р.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 ЦК України, ст. 193, 216-217, 231, 264-265 ГК України.

Ухвалою від 4 листопада 2015р. господарський суд порушив провадження у справі, вжив заходи по підготовці справи до розгляду.

До початку розгляду справи по суті позивачем не подано суду заяви про зміну підстави та предмету позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просить суд їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги позивача визнає частково на суму основного боргу, заперечує в частині інфляційних втрат на суму 73164, 56 грн. та 5,25 грн. 3% з простроченої суми, як розрахованих невірно.

Крім того, відповідач просить зменшити розмір пені на 50%, посилаючись на статус підприємства з теплопостачання та гарячого водопостачання населенню , підприємствам, установам та організаціям в межах міста Малина; на заборгованість державного бюджету з відшкодування різниці в тарифах; на складний фінансовий стан на підприємстві; на запровадження державного регулювання щодо порядку надходження та використання коштів теплопостачальних організацій тощо.

Ухвалою від 19.11.2015р. господарський суд зобов'язав позивача спростувати заперечення відповідача в частині не обґрунтованого розміру 3% річних та інфляційних втрат, заявлених до стягнення за цим позовом та надати письмовий відзив на клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50%.

Представник позивача в засіданні суду 01.12.15р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позові, просить суд їх задовольнити. Просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру позовних вимог в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві.

Представники сторін в усній формі підтвердили, що станом на дату засідання суду не вживались заходи щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ в порядку, визначеному Постановою КМУ №375 від 04.06.2015р. "Про погашення у 2015р. заборгованості у різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню".

В засіданні суду 01.12.2015р. представникам сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.01.2014р. між позивачем НАК "Нафтогаз України" (як продавцем) та відповідачем КП "Малинтеплоенерго" (як покупцем) був укладений Договір №980/14-КП-10 купівлі-продажу природного газу (надалі за текстом - Договір купівлі-продажу), відповідно до якого позивач зобов'язався передати у власність покупця у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору; газ що продається з цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (п. 1.1., 1.2. Договору купівлі-продажу).

Кількість та фізико-хімічні показники газу, порядок та умови передачі газу, порядок обліку газу сторони обумовили у розділах 2-4 Договору купівлі-продажу.

Ціна газу визначена у розділі 5 Договору купівлі-продажу та у Додаткових угодах №1, №2, №3, №4, №5, №6 до Договору купівлі-продажу природного газу від 24 січня 2014р. №980/14-КП-10 (а.с. 20-25).

Порядок та умови проведення розрахунків визначено сторонами у розділі 6 вищезазначеного Договору, згідно з п. 6.1. якого передбачено, що оплата за газ здіснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідальність сторін визначено розділом 7 Договору купівлі-продажу, згідно з п. 7.2. передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункті 6.1. умов цього Договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Строк дії Договору купівлі-продажу, згідно роздіілу 11, - з 01 січня 2014 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунку - до їх повного здійснення.

Факт належного виконання позивачем свого зобов'язання перед відповідачем підтверджується:

- актом приймання-передачі природного газу від 31 січня 2014р. (а.с. 26);

- актом приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2014р. (а.с. 27);

- актом приймання-передачі природного газу від 31 березня 2014р. (а.с. 28);

- актом приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2014р. (а.с. 29);

- актом приймання-пеердачі природного газу від 31 жовтня 2014р. (а.с. 30);

- актом приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2014р. (а.с. 31);

- актом приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2014р. (а.с. 32).

Відповідач свої зобов'язання по сплаті коштів за отриманий газ здійснив частково на суму 63 783, 66 грн., залишок заборгованості становить 1033887, 71 грн.

Однак позивач, посилаючись на п. 6.21 Договору купівлі-продажу щодо строку розрахунків за фактично переданий газ, доводить факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, який є підставою для стягнення пені в сумі 178755, 62 грн., 616 090,14 грн. інфляційних втрат та 37 108, 49 грн. 3% річних з простроченої суми згідно з ст. 625 ЦК України.

Відповідач в ході розгляду спору надав власні розрахунки суми інфляційних втрат та 3% річних, та заявленим клопотанням просить зменшити розмір пені на 50%.

Дослідивши матеріали справи, здійснивши їх правову оцінку у відповідності до вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Умови Договору купівлі-продажу №980/14-КП-10 від 24.01.2014 свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором купівлі-продажу, правове регулювання якого передбачено главою 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору купівлі-продажу позивач передав відповідачу імпортований природний газ в період січня - квітня 2014р. та жовтня-грудня 2014р. на загальну суму 1097671, 37 грн., однак відповідач, прийнявши останній, частково виконав зобов'язання з його оплати, залишок заборгованості становить - 1 033 887,71 грн.

Відповідач позовну вимогу позивача щодо стягнення основної суми боргу в розмірі 1 033 887, 71 грн. визнає в повному обсязі.

З урахуванням вищенаведеного та встановлених судом обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 1 033 887,71 грн. за отриманий природний газ відповідно до вищезгаданого Договору є доведеною, відтак заявлено позивачем правомірною та підлягає задоволенню в судовому порядку на суму 1 033 887, 71 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов'язання передбачені, зокрема, приписами ст.ст. 549-552, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 7.2. Договору купівлі-продажу передбачено, що за порушення строків оплати за фактично переданий газ, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 178 755, 62 грн.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується (п.1.12 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова №14).

Розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) та період її нарахування (не більше шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане) повинні відповідати приписам ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ч.6 ст. 232 , ч. 2 ст. 343 ГК України, ст. 253, ч.5 ст. 254 , ст. 255 ЦК України, оскільки інше не передбачено Договором №26-7/12-Н.

При цьому, виходячи із змісту ч. 6 ст. 232 ГК України, судом прийнято до уваги, що період нарахуванням пені у календарних днях не повинен перевищувати 183 дні.

Пунктом 1.9 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. №14 зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Окрім того, визначення останнього дня строку виконання грошового зобов'язання є необхідною умовою для визначення початку прострочки у його виконанні, періоду для нарахування пені та перебігу строку позовної давності для її стягнення в судовому порядку.

У ст. 253 ЦК України зазначено, що перебіг строку починається з наступного дня після календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У ч. 5 ст. 254 ЦК України зазначено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Окрім того, згідно ч.1 статті 255 ЦК України у разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Господарський суд також враховує, що при безготівкових розрахунках обов'язок перераховувати грошові кошти за боржника покладено на банк, що несе перед ним відповідне зобов'язання, тому місцем виконання грошового зобов'язання є банк боржника, а момент його виконання є дата списання відповідної суми з кореспондуючого рахунку банку, що обслуговує боржника (ст. 198, 341 ГК і ст. 528, 623, 1088 ЦК України, Закон України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні", оскільки інше в договорі не визначено.

Операційний день банку - це діяльність банку протягом робочого дня, що пов'язана з реєстрацією, перевірянням, вивірянням, обліком, контролем операцій (у тому числі прийманням від клієнтів документів на переказ і документів на відкликання та здійсненням їх оброблення, передавання та виконання) з відображенням їх у регістрах бухгалтерського обліку банку. Тривалість операційного дня встановлюється банком самостійно у внутрішньому положенні (абз. 12 п. 1.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою НБУ від 18.06.2003 № 254).

З огляду на викладене, враховуючи вихідні дані з розрахунку позивача, судом здійснено власний розрахунок пені за несвоєчасно проведені розрахунки за спожитий природний газ та встановлено, що обґрунтованим до стягнення є пеня в розмірі 177 445, 08 грн., тому у стягненні 1310, 54 грн. пені суд відмовляє.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання зменшити розмір пені до 50% .

Частиною 1 ст.550 ЦК України встановлено, кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

В свою чергу, право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання закріплено в пункті 3 частини 1 статті 83 ГПК України.

Здійснення судом цього права безпосередньо визначається дефініціями ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 статті 551 ЦК України, про те, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Господарський суд враховує, що пеня в сумі 177445, 08 грн. не перевищує розмір збитків позивача, наявність яких останнім не доведено.

Однак право суду зменшити розмір неустойки матеріальний закон пов'язує з наявністю також інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, суд приймає до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Господарський суд також приймає до уваги правову позицію Конституційного Суду України, викладену у Рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 стосовно офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки має відповідати передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

КП "Малинтеплоенерго", за організаційно-правовою формою, є унітарним комунальним підприємством Малинської міської ради. Основним видом економічної діяльності відповідача за КВЕ/Д-2010 є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря ( а.с. 64). .

Відповідно до положень статуту комунальне підприємство "Малинтеплоенерго", засноване на власності територіальної громади м. Малина і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Метою діяльності підприємства є забезпечення населення, підприємств і установ в комунальних та побутових послугах з теплопостачання та гарячого водопостачання . (а.с.65-66).

Згідно статуту КП "Малинтеплоенерго" метою його діяльності є також отримання прибутку, визначення порядку використання якого належить до повноважень Малинської міської ради в особі її виконавчого комітету. Зокрема, згідно п. 6.6 статуту з балансового прибутку підприємства сплачуються, зокрема. передбачені законодавством України податки та інші платежі до бюджету. Порядок розподілу і використання прибутку та покриття збитків погоджується з міською радою.

За визначенням ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Разом з тим, у застосуванні цієї статті до відповідача, господарський суд виходить з наступного.

У п.3.4 мотивувальної частини Рішення КСУ від 20 червня 2007 року N 5-рп/2007 у справі 1-14/2007 (справа щодо кредиторів підприємств комунальної форми власності) зроблено висновок, що однією з найважливіших цілей діяльності місцевого самоврядування є забезпечення нагальних потреб населення територіальної громади у комунальних та інших невідкладних послугах соціального характеру, наприклад, з водопостачання, опалення, вивезення сміття та відходів тощо.

Якщо головною метою суб'єкта господарювання в комунальному секторі економіки є виробництво продуктів чи послуг для задоволення нагальних потреб жителів відповідної територіальної громади, наприклад, з водопостачання, опалення, вивезення сміття та відходів тощо, то його організаційно-правовою формою має ставати комунальне унітарне підприємство.

Конституційний Суд України, аналізуючи положення частини восьмої статті 5 Закону України 2343-12, наголошує, що комунальні унітарні підприємства є суб'єктами господарювання, які надають життєво необхідні послуги населенню, і в основі їх діяльності покладені інтереси територіальної громади.

Таким чином, при забезпеченні потреб територіальної громади такі підприємства керуються іншими мотивами ніж прибутковість, оскільки визначена органом місцевого самоврядування мета діяльності таких підприємств не залежить від економічних ризиків і витрат на неї.

У ч. 4 ст. 191 Господарського кодексу України зазначено, що законом може бути передбачено встановлення комунальних цін на продукцію та послуги, виробництво яких здійснюється комунальними підприємствами.

Згідно ч.6 цієї статті органи місцевого самоврядування при встановленні фіксованих цін, застосування яких унеможливлює одержання прибутку суб'єктами підприємництва, зобов'язані надати цим суб'єктам дотацію відповідно до закону.

Частиною 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

А ч.ч. 4, 5 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні-послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво орган, що їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між затвердженим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг. Видатки на відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із затвердженням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, відповідна сільська, селищна, міська рада передбачає у відповідному місцевому бюджеті.

Постановою КМУ від 1 червня 2011 р. N 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" (з наступними змінами та доповненнями) затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води.

За змістом цього Порядку відповідачем до складу інших операційних витрат не можуть включатися: суми визнаних штрафів, пені, неустойки. Відповідно, зазначені витрати відносяться підприємствами на збитки від господарської діяльності.

За даними звіту про фінансові результати за 2014 рік, КП "Малинтеплоенерго" отримало збитки в розмірі 4,286 млн. грн. за 2013р. та 2,05 млн. грн. за 2014р. Крім того, 18.05.2015р. постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області при здійсненні примусового виконанні зведеного виконавчого провадження №35023383, накладено арешт на грошові кошти боржника КП "Малинтеплоенерго" в загальному розмірі 9 988 205, 45 грн. Згідно розрахунку обсягу заборгованості за минулі роки з різниці в тарифах на теплову енергію станом на 1 квартал 2015року її розмір становить 1144635,20грн. (а.с. 71-78).

Як вимагає частина 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Однак з врахуванням вищевикладеного, суд встановив, що боржник, здійснює господарську діяльність в інтересах територіальної громади міста Малина попри економічно необґрунтований розмір його витрат на виробництво послуг з теплопостачання та відсутність своєчасно наданих державних субвенцій на покриття різниці в тарифах. Зазначені обставини оцінюються судом як поважні при визначенні ступеню вини відповідача у неможливості своєчасного виконання грошових зобов'язань перед позивачем.

Судом враховуються також матеріальні інтереси позивача та його фінансовий стан.

Позивач доводить, що через встановлення державою тарифів на газ для населення, що є економічно необґрунтованим та нижчими за собівартість НАК "Нафтогаз України" зазнає значних збитків; поставляючи підприємствам, що виробляють теплову енергію для населення; за 6 місяців 2015р. отримано збитків на загальну суму 9934804 тис. грн. Компанія перебуває у вкрай тяжкому фінансовому стані, збиток позивача за звітний період - 4468389 тис. грн., прибуток - 0 грн. Згідно балансу станом на 30.06.2015р. довгострокова кредиторська заборгованість перед банками становить 43387681 тис. грн., що значно збільшилася у порівнянні з 2014 роком - 26188307 тис. грн. Через несанкціонований відбір природного газу на території проведення антитерористичної операції, визначених Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення АТО" №1669 від 02.09.2014р. отримано збитків у розмірі 1431624 тис. грн.

Однак відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Судом встановлено, що 25.11.2015р. на офіційному сайті НАК "Нафтогаз України" було оприлюднено перевірену аудиторами фінансову звітність компанії як окремої юридичної особи за 9 місяців 2015р., відповідно до якої вказано, що за 9 місяців 2015 року Нафтогаз отримав прибутку в розмірі 0,2 млрд. грн. порівняно зі збитком в 42,2 млрд. грн. за аналогічний період минулого року.

Окрім того, як встановлено судом, постановами Кабінету Міністрів України № 517 від 11.06.2012р., № 167 від 20.03. 2013 р., № 30 від 29 січня 2014 р. та № 375 від 04.06.2015 р. затверджуються Порядок та умови надання у 2012-2015 роках субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - субвенція).

Затверджені постановою КМУ № 375 від 04.06.2015 р. Порядок та умови визначають механізм перерахування і надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Згідно з п. 4 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію, на підставі довідки, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Учасниками розрахунків є , зокрема, надавачі послуг, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом. Кількість сторін договору про організацію взаєморозрахунків є необмеженою та визначається такою кількістю учасників розрахунків, виконання договору якими забезпечить погашення заборгованості та надходження до бюджету коштів у сумі, необхідній для її погашення. Учасниками розрахунків можуть бути підприємства, установи, організації та інші суб'єкти господарювання незалежно від форми власності.

Вищевикладеним підтверджується, що позивач як суб'єкт господарювання, що здійснює постачання природного газу за регульованим тарифом має можливість альтернативного задоволення своїх вимог відповідачем як надавачем послуг через встановлений державою механізм їх погашення.

З врахуванням вищевикладеного та конкретних обставин цієї справи, суд прийшов до висновку скористатися наданим правом та зменшити розмір пені на 50% із суми пені 177 445,08 грн. грн. до суми 88722,54 грн.

В решті вимог про стягнення пені в сумі 90 033, 08грн. суд відмовляє.

З огляду на те, що ст. 625 ЦК України вміщена в розділ 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань.

Положення ч.2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовується за наявності порушення будь-якого грошового зобов'язання (п.6.2 Постанови № 14).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 Постанови ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" ( далі - Постанова ВГСУ № 14 ).

Господарським судом перевірено розрахунок позивача щодо 3% річних, та встановлено, що у сумі 26, 62 грн. розрахунок невірний, і зокрема.

За січень 2014р.

1) за період з 15.02.2014р. по 10.09.2015р. сума 3% річних становить 10981, 17 грн. проти заявлених позивачем в сумі 10 996, 39 грн.; у стягненні 15, 22 грн. суд відмовляє.

За лютий 2014р.

1) за період прострочення з 15.03.2014р. по 10.09.2015р. сума 3% річних становить 9190, 96 грн.;

За березень 2014р.:

1) за період прострочення з 15.04.2014р. по 10.09.2015р. сума 3% річних становить 6461, 60 грн.; позивачем заявлено до стягнення - 6461, 33 грн.; суд стягує - 6461, 33 грн.

За квітень 2014р.:

1) за період прострочення з 15.05.14р. по 10.09.2015р. сума 3% річних становить 539, 31 грн.

За жовтень 2014р.:

1) за період прострочення з 15.11.14р. по 10.09.2015р. сума 3% річних становить 1588, 20 грн.

За листопад 2014р.:

1) за період прострочення з 16.12.2014р. по 10.09.2015р. сума 3% річних становить 3064, 54 грн.; у стягненні 11,40 грн. суд відмовляє.

За грудень 2014р.:

1) за період прострочення з 15.01.2015р. по 10.09.2015р. сума 3% річних становить 5256, 35 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів ( п.3.1 Постанови ВГСУ № 14).

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція (абз. 3 п. 3.2. Постанови ВГСУ №14).

Відповідач заперечує розрахунок позивача суми інфляційних втрат, зокрема з підстав невірного застосування позивачем початку нарахування інфляційних втрат, всупереч п. 3.2. Постанови ВГСУ №14, а також неправомірності подвійного нарахування позивачем інфляційних втрат за період січня 2014р.

Господарським судом перевірено розрахунок позивача щодо інфляційних втрат та встановлено, що у сумі 73 164,56 грн. розрахунок невірний, і зокрема.

За січень 2014р.:

1) за період з березня 2014р. по листопад 2014р. із суми боргу в розмірі 255 390, 15 грн., інфляційні втрати становлять 51765, 03 грн.;

2) за період грудня 2014р. із суми боргу 238816, 58 грн., інфляційні втрати становлять 7164, 50 грн.;

3) за період січня 2015р. із суми боргу 226686, 92 грн., інфляційні втрати становлять 7027, 29 грн.;

4) за період лютого 2015р. із суми боргу 224176, 63 грн., інфляційні втрати становлять 11881, 36 грн.;

5) за період березня 2015р. із суми боргу 208021, 23 грн., інфляційні втрати становлять 22466, 29 грн.;

6) за період квітня 2015р. із суми боргу 203982, 47 грн., інфляційні втрати становлять 28557, 54 грн.;

7) за період травня 2015р. із суми боргу 197974, 91 грн., інфляційні втрати становлять 4355, 45 грн.;

8) за період червня 2015р.- липня 2015р. із суми боргу 193278, 59 грн., інфляційні втрати становлять "від'ємне значення " -1667,40 грн. ;

9) за період липня 2015р. із суми боргу 191606, 49 грн., інфляційні втрати становлять " від'ємне значення "-1532, 85 грн.

За лютий 2014р.:

1) за період з квітня 2014р. по серпень 2015р. із суми боргу 205 180, 46 грн., інфляційні втрати становлять 138487, 59 грн.

За березень 2014р.:

1) за період з травня 2014р. по серпень 2015р. із суми боргу 152943, 25 грн., інфляційні втрати становлять 95046, 17 грн.

За квітень 2014р.:

1) за період з червня 2014р. по серпень 2015р. із суми боргу 13557, 08 грн., інфляційні втрати становлять 7620, 27 грн.

За жовтень 2014р.:

1) за період з грудня 2014 по серпень 2015р. із суми боргу 67 410, 48 грн., інфляційні втрати становлять 27265, 78 грн.

За листопад 2014р.:

1) за період з січня 2015р. по серпень 2015р. із суми боргу 138607,17 грн., інфляційні втрати становлять 52928, 13 грн.

За грудень 2014р.

1) за період з лютого 2015р. по серпень 2015р. із суми боргу 267582, 78 грн., інфляційні втрати становлять 91060, 43 грн.

Отже, обґрунтованими до стягнення є інфляційні втрати у сумі 542 925, 58 грн.

Витрати щодо сплати судового збору, відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, покладаються на сторін спору пропорційно. При цьому, на відповідача покладається витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору за позовною вимогою про стягнення пені в сумі 177 445, 08 грн., незважаючи на зменшення її розміру на 50 % (п.4.3 Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.13р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України").

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-7, 33, 43, 49, ст.82, п. 3 ч. 1 ст. 83, ст. 84-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені на 50% із суми пені 177 445,08 грн. грн. до суми 88722,54 грн.

3. Стягнути з ОСОБА_3 підприємства "Малинтеплоенерго" ( 11601, Житомирська область , м. Малин, вул. Василя Стуса, буд. 23, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720):

- 1 033 887, 71 грн. основного боргу,

- 88722,54 грн. пені;

- 542 925,58 грн. інфляційних втрат;

- 37 081, 86 грн. 3% річних;

- 26 870,10 грн. судового збору.

Видати наказ.

4. Відмовити у стягненні 90 033, 08грн. пені, 26, 62 грн. 3% річних з простроченої суми та 73 164,56 грн. інфляційних втрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.12.2015р. складено

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (простою)

3- відповідачу (простою)