ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р.Справа № 922/5135/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Посад", м. Харків;
до відповідача-1: Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, м. Харків; відповідача-2: Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія", м. Київ;
про стягнення 74.474,00 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 3382/1 від 02.10.2015 р.;

відповідача 1 - ОСОБА_2, довіреність № 48/9-4049/кс від 17.12.2014 р.;

відповідача 2 - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

03.09.2015р. позивач ТОВ фірма Посад звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Управління ДСО при ГУМВС України в Харківській області, у якому просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 74.474,00 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про охорону Службою інкасації, охорони грошових знаків і цінних паперів, що перевозяться, Державної служби охорони при ГУМВС України, грошових знаків і цінних паперів, що перевозяться уповноваженими на те особами субєктів господарювання від 01.01.2007р. №28-2897, внаслідок чого позивачу спричинені збитки в розмірі 74.474,00 грн.. В якості правових підстав позову посилається на положення ст.ст.22, 610, 611, 1166 Цивільного кодексу України та ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України.

Ухвалою від 15.10.2015р. до участі у справі в якості другого відповідача залучено ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія".

В судовому засіданні представник позивача позов по відношенню до відповідача-1 та відповідача-2 підтримує повністю, наполягає на його задоволенні.

Відповідач-1 Управління ДСО при ГУМВС України в Харківській області проти задоволення позову заперечує. У відзиві на позов вказує на відсутність під час відповідного інциденту порушень працівниками ДСО норм відповідних інструкцій та умов договору з позивачем. Відсутність таких порушень, на думку відповідача, означає відсутність в діях відповідача складу господарського правопорушення, що виключає можливість задоволення позову про стягнення збитків. Представник відповідача в судовому засідання посилаючись на вказані обставини просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач-2 ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія" у відзиві на позов проти задоволення позову заперечує. Вказує, що згідно умов договору страхування, укладеного між відповідачами, обовязок по виплаті страхового відшкодування у відповідача-2 наступає лише за умов наявності в діях/бездіяльності відповідача-1 «ненавмисного невиконання або неналежного виконання страхувальником зобов'язань за договором охорони». Наразі такі умови, як вважає відповідач-2, відсутні, а тому підстав для задоволення позову. Правом на участь представника в судовому засіданні відповідач-2 не скористався.

В судовому засіданні 01.12.2015 р. оголошено перерву до 11 год. 30 хв. 03.12.2015 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Між Управлінням ДСО при ГУМВС України в Харківській області та ТОВ фірма "Посад" було укладено договір про охорону Службою інкасації, охорони грошових знаків і цінних паперів, що перевозяться, Державної охорони при ГУМВС України, грошових знаків і цінних паперів, що перевозяться уповноваженими на те особами суб'єктів господарювання від 01.01.2007р. №28-2897 (далі договір охорони) (т. І а.с.17-20). Згідно п. 1.1. цього договору замовник передає, а "охорона" приймає під охорону грошові кошти і цінні папери (кошти), що перевозяться уповноваженою особою замовника (касир), позначені у специфікації (п.1 додатку 1 до цього договору, (т. І а.с.21-22)), під час перевезення їх до зазначеного позивачем місця призначення (п. 5 додатку 1 до цього договору (т.І а.с.21-22), або до зняття охорони уповноваженим представником позивача (п. 3 додатку 1 до цього договору (т.І а.с. 21-22)). Охорона коштів забезпечується силами службового наряду служби інкасації, охорони грошових знаків і цінних паперів, що перевозяться (наряд батальйону Служби інкасації УДСО при УМВД України в Харківській області, який є безбалансовим структурним підрозділом охорони.

17.07.2014р. близько о 18:48 по Садовому проїзду біля будинку 24 в м. Харкові невідомою особою із застосуванням автоматичної вогнепальної зброї було здійснено розбійний напад на екіпаж у складі працівника позивача та працівників відповідача-1 під час перевезення ним на автомобілі відповідача-1 коштів на загальну суму 74.474,00 грн. Внаслідок нападу працівник позивача ОСОБА_3 був смертельно поранений, працівники відповідача-1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були тяжко поранені та згодом померли від отриманих поранень. Нападник захопивши матеріальні цінності позивача та вогнепальну зброю відповідача зник з місця злочину. Вказані обставини нападу встановлені на підставі висновку службового розслідування за фактом загибелі працівників спеціального батальйону Титан УДСО при ГУМВС України в Харківській області, втрати та застосування зброї від 23.07.2014 р. (т.І а.с.50-62).

17.07.2014р. слідчим відділом Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області за фактом вбивства було відкрито кримінальне провадження №0001946 за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України; 18.07.2014р. слідчим управлінням ГУМВС в Харківській області за фактом заволодіння автотранспортом було відкрито кримінальне провадження №0000590 за ч.3 ст. 289 КК України; за фактом іншого злочину проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування відкрито кримінальне провадження №0000592 за ст.348 КК України; за фактом розбій кримінальне провадження №0000588 за ч. 4 ст. 187 КК України; за фактом незаконного поводження з вогнепальною зброєю, боєприпасами і вибухівкою кримінальне провадження №0000591 за ч. 1 ст. 263 КК України; за фактом викрадення зброї, боєприпасів і вибухівки кримінальне провадження № 0000589 за ч.3 ст. 262 КК України.

Станом на даний час вжиті правоохоронними органами оперативно-слідчі заходи результату не дали особу, яка здійснила вказаний напад, не затримано, вкрадені нею грошові кошти позивачеві не повернуті.

Відповідачем-1 вимога позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 74.474,00 грн. залишена без задоволення (т.І а.с. 63, 65-67).

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відшкодування збитків відповідно до ст.217 ГК України є одним з видів господарських санкцій за вчинення правопорушення у сфері господарювання.

У відповідності до ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Тобто, відсутність правопорушення означає відсутність підстав для притягнення до господарської відповідальності.

В даному разі з наявних у справі матеріалів вбачається, що позивачеві дійсно внаслідок розбійного нападу, який стався 17.07.2014р. завдано збитків у розмірі викрадених коштів (74.474,00 грн.).

Втім, наявні у справі докази свідчать про те, що відповідачем-1 вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Так, матеріали службового розслідування за фактом загибелі працівників спеціального батальйону Титан УДСО при ГУМВС України в Харківській області, втрати та застосування зброї від 23.07.2014 р. (т.І а.с.50-62), а також інші матеріали справи свідчать про те що відповідачем-1 були у повній мірі додержані положення нормативних актів, які регулюють охоронну діяльність та порядок дій у відповідній ситуації. А саме, вимоги Положення про державну службу охорони при МВС України, затв. ПКМУ від 10.08.1993р. №615, Інструкції про організації діяльності підрозділ ва охорони вантажів і валютних цінностей Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, затв. наказом ДСО при МВСУ від 23.10.2013р. №209. Зокрема, відповідачем-1 у відповідності до приписів вказаної Інструкції для перевезення коштів позивача було використано спеціалізований оперативний транспорт, обладнаний системою відстеження рухомих обєктів із виведенням сигналу тривожного сповіщення до підрозділу ДСО та/або ПЦС ДСО; відповідний наряд складався з трьох працівників ДСО; наряд був озброєний вогнепальною зброєю, екіпірований індивідуальними засобами активної оборони; кожен член наряду охорони був одягнений в бронежилет другого класу захисту та був кулезахисному шоломі та ін.

Позивач всупереч вимог ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) доказів на спростування викладених обставин не надав. Не надав позивач також і доказів невідповідності дій наряду відповідача-1 умовам договору охорони від 01.01.2007р. №28-2897.

Твердження позивача наведені ним у поясненнях від 11.11.2015р. (т.І а.с.162) про невідповідність екіпіровки наряду та відповідного автомобілю, вимогам щодо належного рівня захисту не обґрунтовані посиланнями на вимоги нормативних актів, а тому носять надуманий характер.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідачем-1 були додержані вимоги приписів чинних нормативних актів, що регулюють порядок дій підрозділів ДСО у відповідних в обставинах. Тобто, в діях відповідача відсутній склад господарського правопорушення, відтак, відсутні підстави для застосування до нього господарських санкцій, в т.ч. у вигляді стягнення збитків.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у п.2 Постанови Пленуму „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992р. №6 та позицією Вищого Арбітражного суду України, наведеною у п. 6 Розяснення від 01.04.1994р. №02-5/215 „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди згідно якої задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним та обґрунтованим в разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов. Ними є наявність правила поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони. В даному разі судом на підставі наявних у справі доказів достовірно встановлено факт відсутності в діях відповідач-1 ознак порушення встановленого Законом або договором правила поведінки.

Крім того, суд приймає до уваги, що умовами договору охорони від 01.01.2007р. №28-2897 також передбачено, що «Охорона» (відповідач-1) звільняється від відповідальності за заподіяні «Замовнику» (позивачу) за збитки при відсутності її вини в допущенні їх вчинення.

За таких обставин, з урахуванням приписів наведених правових норм та на підставі матеріалів справи суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги по відношенню до відповідача-1 є незаконними, необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог у відношенні відповідача-2 суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність відповідача-1 за можливе спричинення збитків замовникам своїх охоронних послуг була застрахованою в ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія" (відповідача-2), згідно договору добровільного страхування відповідальності перед третіми особами за договорами охорони від 22.06.20110 № КИ.ДВ15-01.58734/00 (т. І а. с. 89-92).

Пунктом 2.1 вказаного договору страхування від 22.06.20110 №КИ.ДВ15-01.58734/00 визначено, що страховим ризиком виникнення обов'язку страхувальника відшкодувати шкоду, нанесену майну контрагента (пошкодження, знищення, втрата майна внаслідок противоправних дій третіх осіб) через ненавмисне невиконання чи неналежне виконання страхувальника за договором охорони, що укладений між страхувальником та контрагентом.

Згідно з п.2.2 договору страхування, страховим випадком, за яким виникає обов'язок страховика здійснити згідно з умовами договору страхування виплату страхового відшкодування, є факт настання обов'язку страхувальника згідно з умовами договору охорони відшкодувати шкоду, нанесену майну контрагента (пошкодження, знищення, втрата майна внаслідок противоправних дій третіх осіб, а саме: крадіжки, грабежу, розбою) через ненавмисне невиконання чи неналежне невиконання зобов'язань страхувальника за договором охорони, що укладений між страхувальником та контрагентом.

Тобто, умовою виникнення зобовязань страховика (відповідача-2) по виплаті страхового відшкодування позивачеві є факт «ненавмисного невиконання чи неналежного невиконання зобов'язань страхувальника за договором охорони» (відповідача-1).

Таким чином, встановлений вище факт відсутності в діях відповідача-1 ознак господарського правопорушення, тобто ознак «ненавмисного невиконання чи неналежного невиконання зобов'язань страхувальника за договором охорони» унеможливлює виникнення відповідних зобовязань відповідача-2 за договором страхування від 22.06.20110 №КИ.ДВ15-01.58734/00.

На підставі викладеного суд приходить до висновку поро відсутність підстав для задоволення позовних вимог також і по відношенню до відповідача-2, та відповідно про необхідність відмови в позові повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1.218,00 грн., покладаються на позивача.

Разом з тим 609,00 грн., сплачених у тому числі позивачем платіжним дорученням № 7196 від 18.05.2015 р., підлягають поверненню з державного бюджету України на користь позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ Про судовий збір, у звязку із внесенням судового збору в більшому розмірі ніж встановлено законом (платіжним дорученням № 7196 від 18.05.2015 р. сплачено 1.827,00 грн. в той час як розмір судового збору у даній, у відповідності до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ Про судовий збір, справі становить 1.218,00 грн.).

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 22, 626-628, 909, 924, 1166, 1173, 1194 Цивільного кодексу України, ст. ст.174, 217-219, 224, 225, 307, 308, 314 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 4-3, 12, 22, 24, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 07.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_6

/Справа № 922/5135/15/