РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року Справа № 918/1959/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Гудак А.В. , суддя Сініцина Л.М.

при секретарі Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача 1: ОСОБА_2

від відповідача 2: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача 1 Мале приватне підприємство "ВК Імпекс" на рішення господарського суду Рівненської області від 09.10.15р. у справі № 918/1959/14 (суддя Гудзенко Я.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" ОСОБА_3

до відповідача 1: Малого приватного підприємства "ВК Імпекс"

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сетерус"

про стягнення заборгованості в сумі 10 094 668 доларів США 13 центів

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товарситва "Банк Форум" ОСОБА_3 (надалі - Позивач) звернулося в господарський суд Рівненської області із позовною заявою (том 1, а.с. 2-8) до Малого приватного підприємства «ВК ІМПЕКС» (надалі Відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕТЕРУС» (надалі Відповідач 2) про стягнення солідарно з Відповідача 1 та Відповідача 2 заборгованості за кредитним договором № 1-0021/13/30-КL від 29 березня 2013 року в розмірі 10 094 668, 13 доларів США, а саме: простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів 584 337, 06 доларів США; поточної заборгованості з повернення кредитних коштів в розмірі 9 123 494,41 доларів США; простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 230 695,82 доларів США; поточної заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 66 606, 51 доларів США; сума пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за простроченим кредитом та процентами в розмірі 89 534,33 доларів США.

Позивачем була подана заява про зміну предмета позову від 12 січня 2015 року № 196/1.2 (том 1, а.с. 140-142), в котрій з підстав, висвітленитх в даній заяві Позивач просить стягнути з Відповідача 1 заборгованість за кредитним договором № 1-0021/13/30-КL від 29 березня 2013 року в розмірі 10 094 668, 13 доларів США, а саме: простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів 584 337, 06 доларів США, поточної заборгованості з повернення кредитних коштів в розмірі 9 123 494,41 доларів США; простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 230 695,82 доларів США; поточної заборгованості за нарахованими процентами в розмірі і 66 606, 51 доларів США; пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за простроченим кредитом та процентами в розмірі 89 534,33 доларів США.

Позивачем, через відділ канцелярії та документального забезпечення місцевого господарського суду, була подана заява про збільшення суми позовних вимог від 23 березня 2015 року № 4402/1.2 (том 2, а.с. 115-119), в котрій з підстав, висвітленитх в даній заяві Позивач просить стягнути з Відповідача 1 заборгованості за кредитним договором № 1-0021/13/30-КL від 29 березня 2013 року в сумі 11 383 507 доларів США, яка складається з: простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів в розмірі 9 707 831,47 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 630 334,65 доларів США; пені за простроченим кредитом та процентами в розмірі 1 045 340,65 доларів США.

В поданій суду 5 травня 2015 року заяві про зменшення вимог від 27 квітня 2015 року № 607/1.2, яка також надіслана Відповідачам у справі, Позивач зменшує позовні вимоги в частині пені та просить стягнути з Відповідача 1 - 24 442 280 грн 50 коп. пені (тоді як розрахунок пені наводиться в доларах США), в іншій частині вимог просить стягнути із вказаної особи Відповідача вже заявлені до стягнення 9707831, 47 долар США простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів, 630 334, 88 долари США простроченої заборгованості за процентами (том 2, а.с. 213-220).

В поданій 9 жовтня 2015 року заяві про уточнення вимог від 8 жовтня 2015 року Позивач просить стягнути з Відповідача 1 - 9 707 831, 47 долар США простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів, 630 334, 88 долари США простроченої заборгованості за процентами та 24 442 280, 50 грн. пені.

Рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 918/1959/14 від 9 жовтня 2015 року (том 3, а.с. 78-89; з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13 жовтня 2015 року (том 3, а.с. 106-107) позов задоволено частково.

Стягнуто з Відповідача 2 на користь Позивача 9 707 831 долар США 47 центів заборгованості по поверненню кредитних коштів за кредитним договором від 29 березня 2013 року № 1-0021/13/30-KL та 630 334 долари США 88 центів простроченої заборгованості за нарахованими процентами, що разом еквівалентно 163 026 370 грн 29 коп..

Також, даним судовим рішенням, в частині стягнення з Відповідача 1 пені - у позові відмовлено. Провадження у справі в частині вимог до Відповідача 2 припинено.

Крім того, даним судовим рішенням покладено на Відповідача 1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 73 080 грн.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду Відповідач 1, звернувся з апеляційною скаргою (том 3, а.с. 116-120) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій, з підстав, вказаних у цій апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Рівненської області від 9 жовтня 2015 року в даній справі скасувати частково та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні Позивачу в частині стягненні простроченої заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 333 032,55 доларів США, за період з 16 грудня 2014 року по 19 березня 2015 року, відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дане рішення винесено з порушенням норм процесуального права. Крім того, Відповідач як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що суд першої інстанції приймаючи заяву Позивача про збільшення позовних вимог від 23 березня 2015 рокувих (№ 4402/1.2) керувався нормами пункту 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України та не дослідивши її зміст прийшов до висновку, що вказана заява є по своїй суті заявою про збільшення позовних вимог. Також, апелян зазначає, що заява Позивача про збільшення позовних вимог від 23 березня 2015 року містить в собі збільшення простроченої заборгованості за нарахованими процентами до суми 630334,88 дол. США та збільшення суми пені за простроченим кредитом та процентами до суми 1 045 340,65 дол.США, разом з тим, на думку Відповідача 1, судом не взято до уваги, що підставою збільшення нарахованих відсотків та пені стало застосування іншого періоду нарахування.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 10 листопада 2015 року (том 3, а.с. 115), апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 30 листопада 2015 року об 14 годині 10 хвилин.

Представник Відповідача 2 в судове засідання від 30 листопада 2015 року не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про врученя поштового відправлення (том 3, а.с. 130). Причини неявки своїх повноважних представників суду не повідомив. Жодних клопотань від Відповідача 2 щодо відкладення розгляду справи до господарського суду апеляційної інстанції не надходило. Водночас, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10 листопада 2015 року явка сторін не була визнана обовязковою.

Відповідно до пункту 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного та враховуючи приписи статтей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та Відповідачем 2 не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки їх представників в судове засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників Відповідача 2, за наявними у справі матеріалами.

Представник Відповідача 1 в судовому засіданні від 30 листопада 2015 року підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав, висвітлених в апеляційній скарзі та просив скасувати частково рішення місцевого господарського суду і прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні Позивачу в стягненні простроченої заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 333 032,55 доларів США за період з 16 грудня 2014 року по 19 березня 2015 року, відмовити.

В судовому засіданні від 30 листопада 2015 року представник Позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідачів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід задоволити, рішення господарського суду Рівненської області від 9 жовтня 2015 року слід скасувати в частині стягнення 333 032,55 доларів США та прийняти в цій частині нове рішення, котрим відмовити Позивачу в задоволенні даної вимоги. В решті ж суд вирішив залишити оспорюване рішення без змін. При цьому колегія суду виходила з наступного.

Рівненським апеляційний господарським судом встановлено, що на підставі Постанови Національного банку України від 13 червня 2014 р № 355 - відкликано банківську ліцензію Позивача та ініційовано процедуру його ліквідації.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 червня 2014 року № 49 розпочато ліквідацію ПАТ БАНК ФОРУМ, з 16 червня 2014 року по 16 червня 2015 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку призначено ОСОБА_3, якою й було підписано позовну заяву від 17 грудня 2014 року (том 1, а.с. 113). У подальшому Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 січня 2015 року № 9 ОСОБА_3 відсторонено від виконання обовязків та рішенням від тієї ж дати № 10 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та призначено ОСОБА_4 (том 2, а.с. 10).

Порядок ліквідації банку врегульовано у главі 16 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до абзацу 6 статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальним Законом при ліквідації банку.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 березня 2013 року між Позивачем та Відповідачем 1 було укладено Кредитний договір № 1-0021/13/30-KL (далі - Кредитний договір; том 1, а.с. 12 22).

Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору: Позивач зобов'язався відкрити Відповідачу 1 невідновлювальну кредитну лінію в рамках якої надати останньому кредитні кошти (надалі «Кредит») окремими частинами, надалі «Вибірки», на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної Кредитним договором граничної суми коштів (надалі за текстом «Кредитний Ліміт»), а Відповідач 1 зобов'язався вчасно погашати Позивачу заборгованість за Кредитним договором, а також сплачувати на користь Позивача проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених цим Договором.

За змістом пункту 1.2 Кредитного договору, максимальна заборгованість Відповідача 1 за Кредитним договором (загальна сума усіх Вибірок) не могла перевищувати Кредитний Ліміт в сумі 1 000 000 (один мільйон) доларів США 00 центів.

Згідно із пунктом 1.4 Кредитного договору: кінцевий термін, до настання якого (включно) мала бути повністю погашена заборгованість за Кредитом 31 травня 2013 року; кредит повинен надаватися шляхом перерахування Позивачем коштів з відповідного (-их) внутрішньобанківського (-их) позичкового (-их) рахунку (-ів) на поточний рахунок Відповідача 1, відкритий у Позивача, в сумі, що буде зазначена в Заявці на отримання Вибірки.

Як вбачається з пункту 1.6 Кредитного договору, в якості забезпечення виконання зобовязань Відповідача 1 за цим Договором Позивач укладає договір поруки з: Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» (надалі Поручитель 1); Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ОЙЛ ГРУП» (надалі Поручитель 2); Відповідачем 2 (надалі Поручитель-3).

Відповідно до пункту 2.4 Кредитного договору: днем (моментом) надання Вибірки вважається день перерахування Позивачем коштів з відповідного (-их) внутрішньобанківського (-их) позичкового (-их) рахунку (-ів) на Поточний рахунок Відповідача 1, в сумі та валюті відповідної Вибірки.

Згідно із підпунктом 7.1.1 Кредитного договору, випадком порушення зобов'язань Позивача вважається, зокрема факт коли Відповідач 1 не виконав або виконав неналежним чином будь-який свій обов'язок (платіжний чи неплатіжний) за Договором (зокрема, не здійснив погашення заборгованості, не сплатив проценти та/або комісії, можливу неустойку (штраф, пеню), не відшкодував збитки тощо)) та/або за будь-яким іншим договором, що укладений або буде укладений з Позивачем, а також будь-яка юридична особа, що виступає поручителем/майновим поручителем Відповідача 1 згідно з пунктом 1.6 цього Договору, порушила будь-який свій обов'язок (платіжний чи неплатіжний) за будь-яким договором фінансування, що укладений або буде укладений нею з Позивачем.

Відповідно до підпункту 7.2.1 пункту 7.2 Кредитного договору, при настанні випадку порушення зобов'язань Позивач, на свій розсуд, має право вимагати дострокового погашення заборгованості за Кредитом, сплати процентів та/або комісій, можливої неустойки (штрафу, пені), відшкодування збитків тощо протягом 7 (семи) робочих днів від дати отримання Відповідачем 1 відповідного письмового повідомлення.

23 травня 2013 року між Позивачем та Відповідачем 1 укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору (далі Додатковий договір № 1; том 1, а.с. 24-48), відповідно до якого Кредитний договір викладено в новій редакції.

Згідно із пунктом 1.2 Додаткового договору № 1, максимальна заборгованість Відповідача 1 за цим Договором не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 18 000 000 доларів США, з урахуванням наступних Сублімітів: Субліміт-1 - 1 000 000 (один мільйон) доларів США 00 центів - для Вибірок, наданих до « 23» травня 2013 року; Субліміт-2 - 17 000 000 (сімнадцять мільйонів) доларів США 00 центів - для Вибірок, наданих починаючи з « 23» травня 2013 року.

Відповідно до підпункту 1.2.2 Додаткового договору № 1, субліміт-2 становить 17 000 000 доларів США 00 центів, для вибірок наданих починаючи з 23 травня 2013 року (том 1; а.с. 24).

Керуючись пунктом 1.4 Додаткового договору № 1 кінцевий термін, до настання якого (включно) має бути повністю погашена заборгованість за Кредитним договором, встановлювався: для Вибірок, наданих в рамках Субліміту-1 - не пізніше « 31» травня 2013 року; для Вибірок, наданих в рамках Субліміту-2 - не пізніше « 31» грудня 2013 року.

Кінцевий термін, до настання якого (включно) має бути повністю погашена заборгованість « 31» грудня 2019 року.

Відповідно до пункту 3.2 Додаткового договору № 1, сторони внесли зміни щодо умов про розмір та порядок сплати процентів по кредиту, а саме за користування Кредитом Відповідач 1 сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється на весь період дії цього Договору в розмірі: 0,01% річних - для Вибірок, наданих в рамках Субліміту-1 згідно підпункту 1.2.1 Кредитного договору; 10,5% річних - для Вибірок, наданих в рамках Субліміту-2 згідно підпункту 1.2.2 Кредитного Договору.

Підпунктами 3.4.1-3.4.2 пункту 3.4 Додаткового договору № 1 сторони погодили, що: у разі порушення (невиконання або неналежного виконання) Відповідачем 1 будь-якого з своїх платіжних зобов'язань за цим Договором (зокрема, не здійснення погашення заборгованості, несплати процентів та/або комісії, можливої неустойки (штрафу, пені)), розмір процентної ставки, встановлений згідно з пунктом 3.2 Кредитного договору, збільшується на 12, 99 % річних та становить 13 % річних - для Вибірок, наданих в рамках Субліміту-1, та збільшується на 2,5% річних та становить 13% річних - для Вибірок, наданих в рамках Субліміту-2; у разі невиконання зобов'язань, передбачених пунктами 5.5. та/або 5.6. та/або 5.7. Кредитного договору, розмір процентної ставки, встановлений згідно з пунктом 3.2 цього Договору, збільшується на 6,5% річних та становить 6,51% річних - для Вибірок, наданих в рамках Субліміту-1, та збільшується на 1,25% річних та становить 11,75% річних - для Вибірок, наданих в рамках Субліміту-2.

Згідно із підпунктом 3.4.3 пункту 3.4 Додаткового договору № 1, про факт збільшення розміру процентної ставки, а також дату, з якої остання вважається збільшеною, Позивач посьмово повідомляє Відповідача 1.

Пунктом 5.2 Додаткового договору № 1, яким змінена редакція Кредитного договору, Відповідач 1 протягом дії договору зобовязаний, зокрема, забезпечувати своєчасне погашення заборгованості за кредитом згідно з графіком, вказаним в пункті 1.5 договору та в повному обсязі погасити заборгованість за кредитом не пізніше кінцевого терміну вказаного в пункті 1.4 цього договору.

27 грудня 2013 року між Позивачем та Відповідачем 1 було укладено Договір про внесення змін № 2 до Кредитного договору (далі Договір про внесення змін № 2; том 1 а.с. 49 -58).

Пунктом 2 Договору про внесення змін № 2 сторони підтвердили, що: Кредитним договором встановлено Кредитний Ліміт в сумі 18 000 000 доларів США; в рамках Кредитного Ліміту протягом періоду з дати укладення Кредитного договору до дати укладення цього Договору про внесення змін Позичальник отримав Кредит в рамках Субліміту-2 в сумі 10 000 000 доларів США та не здійснював погашення такого Кредиту в рамках Субліміту-2; станом на дату укладення цього Договору про внесення змін строк одержання Кредиту в рамках Субліміту-1 в сумі 1 000 000 доларів США сплив, та Кредит в рамках Субліміту-1 не надавався.

Сторони підтвердили, зокрема, що відповідно до умов Кредитного договору та з урахуванням того, що кредитна лінія за Кредитним договором є невідновлювальною, доступний (не використаний) кредитний ліміт станом на дату укладення Договору про внесення змін № 2 становить 7 000 000 доларів США.

Також, зазначеним пунктом сторони підтвердили, що фактична заборгованість Відповідача 1 за Кредитним договором станом на дату укладення Договору про внесення змін № 2 становила 10 000 000 доларів США в рамках Субліміту-2 та 0,00 доларів США в рамках Субліміту-1.

У звязку із наведеним сторони домовились встановити графік погашення фактичної заборгованості Відповідача 1 за Кредитом, що існувала станом на дату укладення Договору про внесення змін № 2 в сумі 10 000 000 доларів США, у зв'язку з чим виклали підпункти 1.5.2 - 1.5.3 Кредитного договору в новій редакції:

« 1.5.2 для Субліміту-2: Відповідач 1 зобов'язаний здійснювати погашення Кредиту, фактична заборгованість за яким станом на 27 грудня 2013 року становить 10 000 000 доларів США, згідно з наступним графіком погашення Кредиту, наданого в межах Субліміту-2:

· 1.5.2.1.1. Відкладальна обставина-1. Умова щодо погашення заборгованості за Кредитом згідно з Графіком Погашення Кредиту-2, що передбачена підпунктом 1.5.2.2 Крудитного договору, є відкладальною, і зобов'язання Відповідача 1 щодо погашення заборгованості згідно з підпунктом 1.5.2.2 Договору виникає виключно за умови належного (в повному обсязі і у встановлені строки/терміни, в порядку встановленому цим Договором) виконання Відповідачем 1 своїх платіжних зобов'язань за цим Договором (Відкладальна обставина-1), а саме: належної сплати Відповідачем 1 нарахованих процентів в сумі 87 500 доларів США згідно з умовами цього Договору, нарахованих за період 26 листопада 2013 року 25 грудня 2013 pоку, включно;

· 1.5.2.1.2. Наслідком настання Відкладальної обставини-1 є встановлення строків погашення заборгованості за Кредитом згідно з Графіком Погашення Кредиту-2 та встановлення календарної дати 31 грудня 2014 року як кінцевого терміну, до настання якого (включно) має бути повністю погашена заборгованість за Кредитом, нарахованими процентами, комісіями та можлива неустойка;

· 1.5.2.1.3. У разі порушення Відповідачем 1 своїх обов'язків щодо належної сплати нарахованих процентів і комісій відповідно до умов цього Договору (в т.ч. прямо передбачених підпунктом 1.5.2.1.1 цього Договору), Відкладальна обставина-1 вважається такою, що не настала.

Наслідком ненастання Відкладальної обставини-1 є зобов'язання Відповідача 1 погасити у повному обсязі заборгованість за Кредитом, нарахованими процентами, комісіями, а також сплатити можливу неустойку у термін не пізніше 31 грудня 2013 року;

· Згідно із підпунктом 1.5.2.2 Кредитного договору: у разі настання Відкладальної обставини-1, як вона визначена згідно з підпунктами 1.5.2.1.1 -1.5.2.1.3 цього Договору, Відповідачу 1 на період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року (включно) встановлюється Графік Погашення Кредиту-2:

№ з/пСума погашення заборгованості за Кредитом та Дата, до якої (включно) така заборгованість підлягає погашенню (дд/мм/рр.)Залишок заборгованості за Кредитом після погашення у відповідний період, долар США
131.03.2014 р. - 292 168,53 доларів США9 707 831,47
2.30.06.2014 р. -292 168,53 доларів США9 415 662,94
3.30.09.2014 р. - 292 168,53 доларів США9 123 494,40
4.31.12.2014 р. - 9 123 494,40 доларів США0,00

Як вбачається за матеріалів справи, на виконання умов Кредитного договору Позивач надав Відповідачу кредитні кошти, згідно з його заявкою від 30 жовтня 2013 року (том 1, а.с. 66), що підтверджується меморіальним ордером № 626003 від 30 жовтня 2013 року із призначенням платежу «надання кредиту відповідно до Кредитного договору № 1-0021/13/30-КL від 29 березня 2013 року» (том 1, а.с. 67).

Відповідно, Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи виписок по особових рахунках Відповідача 1 з 29 березня 2013 року по 26 січня 2015 року (том 1, а.с. 185-258), Відповідач 1 протягом строку дії Кредитного договору допускав порушення виконання своїх зобов'язань в частині сплати кредиту та процентів, що в свою чергу призвело до прострочення кредиту, а саме порушення сплати кредиту згідно встановлено графіку, прострочення сплати чергових платежів: 30 червня 2014 року (292 168,53 доларів США) та 30 вересня 2014 року (292 168,53 доларів США).

Як вже було вказано вище в даній судовій постанові, зважаючи на той факт, що кредитні кошти у розмірі 10 000 000 доларів США були отримані Відповідачем 1 ще 30 жовтня 2013 року, та в результаті непогашення Позичальником чергових платежів за кредитом (а саме 30 червня 2014 року в сумі 292 168, 53 доларів США та 30 вересня 2014 року в сумі 292 168, 53 доларів США) у Позивача, зважаючи на умови Кредитного договору (пункт 7.2 Кредитного договору), виникло право вимагати дострокового погашення боргу, у зв'язку з чим 19 листопада 2014 року Позивач звернувся до Відповідача 1 із письмовою вимогою про дострокове виконання зобов'язання № 14594/3.1 (том 1, а.с. 68-69; докази направлення даної вимоги том 1, а.с. 70-73).

Однак, зазначена вимога була залишена Відповідачем 1 без задоволення.

Позивач, зважаючи на непогашення заборгованості Відповідачем 1 за Кредитним договором в розмірі 9 707 831,47 доларів США, звернувся за захистом, на його думку, свого порушеного права до суду із позовом (враховуючи заяву про збільшення та зменшення позовних вимог) про стягнення солідарно з Відповідача 1 та Відповідача 2 простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів 584 337, 06 доларів США, поточної заборгованості з повернення кредитних коштів в розмірі 9 123 494,41 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 230 695,82 доларів США, поточна сума заборгованості за нарахованими процентами в розмірі і 66 606, 51 доларів США та сума пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за простроченим кредитом та процентами в розмірі 89 534,33 доларів США.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2013 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором (з усіма змінами та доповненнями до нього), між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМ-ГАЗ-ІНВЕСТ» (Поручителем, яке в подальшому було переіменоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕТЕРУС», що підтверджується протоколом загальних зборів учасників Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМ-ГАЗ-ІНВЕСТ» (том 1, а.с. 85) та Статутом Відповіджача 2 (том 1, а.с. 86-102)), укладено Договір поруки № 1-0101/13/38-Р (надалі - Договір поруки; том 1, а.с. 59-63).

За умовами пункту 1.1 Договору поруки, Відповідач 2 поручився перед Позивачем за належне та своєчасне виконання Відповідачем 1 у повному обсязі зобовязань за Кредитним договором включаючи всі дійсні та/або можливі зміни та/або доповнення, внесенні та/або такі, що можуть бути внесені в майбутньому.

Відповідно до підпункту 1.1.2 Договору поруки, у разі порушення Відповідачем 1 забезпечених порукою згідно з Договором зобов'язань за Кредитним договором Відповідач 2 та Відповідач 1 відповідають перед Позивачем як солідарні Боржники, а Позивач, відповідно, має право звернутися з вимогою про повне або часткове виконання будь-якого із забезпечених порукою зобовязань як до Відповідача 1 та Відповідача 2 разом, так і до будь-кого з них окремо.

23 травня 2013 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМ-ГАЗ-ІНВЕСТ» було укладено Договір про внесення змін № 1 до Догвору поруки (том 1, а.с. 64-65).

Згідно пункту 2.1.2 Договору про внесення змін № 1 до Договору поруки, порука за цим договором забезпечує в повному обсязі виконання всіх платіжних зобовязань Відповідача 1 за Кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем 1 своїх зобов'язань за Кредитним договором, 19 листопада 2014 року за № 14501/3.1 Позивач звернувся до Відповідача 2 з вимогою № 14501/3.1 про дострокове виконання порушених зобов'язань за Кредитним договором та Договором поруки, в якій просив протягом семи дні від дати отримання вимоги сплатити загальну заборгованість Відповідача 1 (том 1 а.с. 74 78; доказ направлення том 1, а.с. 76-77).

Однак, Відповідачем 2 направлена вимога була залишена без відповіді та задоволення.

Колегією суду встановлено, що ухвалою суду в справі про банкрутство Відповідача 1 від 1 квітня 2015 року № 918/1729/14, Позивача було визнано кредитором Відповідача 2 із сумою вимог, які виникли у звязку із невиконанням зобовязань за договором кредитної лінії від 29 березня 2013 року № 1-0021/13/30-KL, про стягнення якої заявляється в даній справі (том 2, а.с. 231-262).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство після винесення ухвали господарського суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі пункту 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 55 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про банкрутство» від 18 грудня 2009 року визначено, що у разі звернення позивача із заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство після винесення ухвали суду про порушення справи про банкрутство за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі пункту 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із пунктом 4.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року № 18, питання про припинення провадження у справі в частині позовних вимог, а так само про залишення позовних вимог у певній частині без розгляду господарський суд вирішує у резолютивній частині рішення, яке приймається по суті справи. Відповідні процесуальні дії суд може вчиняти й шляхом винесення відповідної ухвали як окремого процесуального документа, продовжуючи розгляд справи в іншій частині.

З огляду на усе вищевказане в площинні заявлення та включення даних позовних вимог Позивача (як кредитора 1) до Відповідача 2 в справі про банкрутство Відповідача 2, в частині позовних вимог Позивача до Відповідача 2, провадження у справі підлягає припиненню (пункту 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно Рівненський апеляційний господарський суд залишає без змін рішення місцевого господарського суду в частині припинення провадження у справі в частині позовних вимог до Відповідача 2.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції враховує наступні положення діючого законодавства.

Досліджуючи підстави позовної заяви та доводи і заперечення апеляційної скарги, колегією суду також враховуються висновки, висвітлені в аналізі Верховного Суду України щодо судової практики застосування судами законодавства, яке регулює відносини, що виникають з кредитних правовідносин, з врахуванням котрих вбачається наступне.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Спірні відносини між Позивачем та Відповідачем 1 виникли з приводу неналежного виконання Відповідачем 1 умов Кредитного договору в частині сплати кредиту та процентів за користування ним, у зв'язку з чим він підлягає регулюванню положеннями глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Згідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Судовою колегією встановлено, що заборгованість Відповідача 1 за Кредитним договором в розмірі неповернутих кредитних коштів становить 9 707 831, 47 доларів США, що еквівалентно 153 086 386 грн 34 коп., згідно курсу долара США встановленого НБУ на день подання позову (19 грудня 2014 року 1 долар США становить 15,76937 грн.).

Вищезазначене спростовує доводи Відповідача 1, висвітлені в апеляційній скарзі щодо неправильного обрахування курсу долара США по основній заборгованості за Кредитним договором станом на день подання позовної заяви до суду першої інстанції (19 грудня 2014 року).

Як вбачається з матерівлів справи станом на день розгляду справи в суді першої інстанції зазначена сума боргу на день винесення рішення не змінилась, про що підтверджено в судовому засіданні як представником Позивача так і представником Відповідача 1 (що й не заперечується Відповідачем 1 в апеляційній скарзі).

За офіційним курсом валют, визначеним Національним банком України, станом на день подання позову (19 грудня 2014 року) курс долара США до гривні становив 15, 76937 грн. за 1 долар.

Пунктом 4 частини 1 статті 55 Господарського процесуального кодексу України, ціна позову про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

За змістом згаданого припису пунктом 4 частини 1 статті 55 Господарського процесуального кодексу України, у разі подання до господарського суду позову про стягнення іноземної валюти обов'язковим є зазначення еквіваленту в національній валюті України (гривнях).

За таких обставин колегія суду вважає обгурнтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 1 заборгованості по поверненню кредитних коштів за Кредитниим договором в розмірі 9 707 831 доларів США 47 центів, що еквівалентно 153 086 386 грн 34 коп..

Дане рішення в цій частині прийнято й місцевим господарським судом.

Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін.

Як вбачається з позовної заяви, Позивач окрім суми основної заборгованості за Кредитним договором, просив стягнути з Відповідача 1 пеню за простроченим кредитом та процентами.

За умовами пункту 8.2. Кредитного договору за несвоєчасне погашення заборгованості за Кредитом, несвоєчасну сплату процентів та/або комісій за цим Договором Відповідач 1 сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме протягом відповідного порушення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення; пеня сплачується окремо від процентів, комісій та штрафу, що підлягають сплаті відповідно до цього Договору.

Однак, Додатковим договором № 1 до Кредитного договору сторони виклали Кредитний договір в новій редакції.

Згідно із пунктом 8.1 Кредитного договору, в редакції від 23 травня 2013 року, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань за цим договором, сторони несуть відповідальність у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно із статтею 547 Цивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Враховуючи умови Кредитного договору, висвітленого в новій редакції, судовою колегією встановлено, що сторони, висвітливши Кредитний договір в новій редакції, не передбачили такого виду відповідальності за невиконання зобовязань за Кредитним договором як неустойка (пеня).

Окрім того, колегія суду вважає за необхідне зазначити про те, що нарахування пені має здійснюватись у національній валюті України відповідно до курсу долара за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Водночас, Позивачем в позовній заяві було заявлено до стягнення пені, яка обрахована не в національній валюті, а в доларах США і тільки кінцева сума нарахованої пені (24 442 280 грн 50 коп.) переведена у національну валюту.

Стаття 524 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 Цивільлного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Частиною 3 статті 533 Цивільного кодексу України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Вказана правова позиція наведена в Постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 909/660/14.

При цьому, колегія суду звертає увагу, на те, що перерахунок як відсотків за користування кредитними коштами так і пені, а також заявлення таких вимог в національній валюті України здійснено Позивачем уже після початку розгляду судом справи по суті (27 квітня 2015 року).

Згідно із пунктом 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17 грудня 2013 року № 14, грошове зобов'язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті.

Відповідно до пункту 8.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» , вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

З врахуванням усього вищеописаного, судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Позивача про стягнення з Відповідача 1 пені, нарахованої за несвоєчасне повернення кредитних коштів (973 597, 63 доларів США) та за несвоєчасне повернення нарахованих процентів (71 210, 43 доларів США), у заявленему розмірі у національній валюті України, в заяві про зменшення позовних вимог від 27 квітня 2015 року, в розмірі 24 442 280 грн 50 коп..

Дане рішення в цій частині прийнято й місцевим господарським судом.

Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін.

Що ж стосується позовної вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 1 нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, колегія суду зазначає таке.

Як вбачається з позовної заяви Позивачем заявлено до стягнення 230 695, 82 доларів США простроченої заборгованості за нарахованими процентами (станом на 12 грудня 2014 року).

В подальшому Позивачем була подана до суду заява про збільшення суми позовних вимог від 23 березня 2015 року № 4402/1.2, в котрій Позивач просив в її резолютивній частині стягнути з Відповідача прострочену заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 1 630 334, 88 доларів США станом на 19 березня 2015 року (том 1, а.с. 115-119).

Розглянувши дану заяву Позивача про збільшення суми позовних вимог від 23 березня 2015 року в площинні матеріалів спарви та матеріальних вимог до судового процесу при розгляду судових справ, колегія суду зауважує наступне.

Частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що: позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» статтею 22 ГПК України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що місцевим господарським судом розпочато розгляд справи по суті 3 березня 2015 року, про що безпосередньо зазначено в протоколі судового засідання від 3 березня 2015 року (том 1, а.с. 89) та рішення суду (том 3, перший абзац а.с. 79).

Заяву про збільшення розміру позовних вимог подано Позивачем 23 березня 2015 року, тобто, уже після початку розгляду місцевим господарським судом справи по суті.

Як вбачається із заяви про збільшення суми позовних вимог, розмір позовних вимог збільшився у звязку з тим, що Позивачем було застосовано інший розрахунковий період, котрий, і крім того, є значно більшим від періоду, зазначеного першопочатково в позовній заяві.

З огляду на зазначачене, колегія суду зауважує наступне, що під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару тощо). Під зміною розміру позовних вимог не можна розуміти зміну відповідних обставин чи підстав, котрі стали причиною такого збільшення чи зменшення, так як і не можна застосовувати іншого - відмінного по своїй суті та розрахунковій специфіці розрахункового періоду, оскільки такі дії кваліфікується як зміна предмета позову.

Отже, заявлення до стягнення з Відповідача 1 заборгованість по відсоткам у відмінному від первісного розміру (в розмірі 630334,88 доларів США) є зміною предмету позову, оскільки, зазначений період нарахований відсотків, а саме, з 30 жовтня 2013 року по 19 березня 2015 року (включно), не був заявлений Позивачем в первісній позовній заяві.

Окрім того, оцінюючи дану заяву Позивача про збільшення позовних вимог, керуючись при цьому відповідним процесуальним законодавство України, колегія суду розглядає дану заяву саме в правовому полі позовних вимог про зміну предмету та підстави позову, виходячи при цьому із принципу розумності і співрозмірності заявлених початкових позовних вимог видозміненим позовним вимогам, заявлених в заяві Позивача про збільшення позовних вимог.

Відтак, місцевим господарським судом помилково прийнято та задоволено заяву Позивача від 23 березня 2015 року про збільшення позовних вимог в частині стягнення нарахованих відсотків, яка, як уже було зазначено вище в даній судовій постанові подана після початку розгляду справи по суті 3 березня 2015 року.

З огляду на що, колегія суду дійшла висновку, що розрахунок заборгованості Відповідача 1 по нарахованим відсоткам, поданий Позивачем 23 березня 2015 року через канцелярію господарського суду Рівненської області (том 2, а.с. 122-125), колегією суду не приймається в силу його невідповідності вимогам статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

А тому, колегіє суду розглядаються позовні вимоги Позивача про стягнення простроченої заборгованості по нарахованим процентам в площинні первісної позовної заяви.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України: процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із пунктом 3.2 Додаткового договору № 1, сторони внесли зміни щодо умов про розмір та порядок сплати процентів по кредиту, а саме за користування Кредитом Відповідач 1 сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється на весь період дії цього Договору в розмірі 10,5% річних - для Вибірок, наданих в рамках Субліміту-2 згідно пункту 1.2.2 Кредитного договору.

Як вбачається з розрахунку, доданого Позивачем до позовної заяви (том 1, а.с. 11) Позивачем було нараховано проценти за користування кредитом з 30 жовтня 2013 року по 31 серпня 2014 року, за процентною ставкою 10,5%, з 1 вересня 2014 року по 12 грудня 2015 року за процентною ставкою 13%.

Відповідно до пункту 1.2 Додаткового договору № 1, максимальна заборгованість Відповідача 1 за цим Договором не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 18 000 000 доларів США, з урахуванням, зокрема, Субліміту-2 - 17 000 000 (сімнадцять мільйонів) доларів США 00 центів - для Вибірок, наданих починаючи з « 23» травня 2013 року.

Підпунктами 3.4.1 та 3.4.2 пункту 3.4 Додаткового договору № 1 сторони погодили, що: у разі порушення (невиконання або неналежного виконання) Відповідачем 1 будь-якого з своїх платіжних зобов'язань за цим Кредитним договором (зокрема, не здійснення погашення заборгованості, несплати процентів та/або комісії, можливої неустойки (штрафу, пені)), розмір процентної ставки, встановлений згідно з пунктом 3.2 Кредитного договору, збільшується на 12,99% річних та становить 13% річних - для Вибірок, наданих в рамках Субліміту-1, та збільшується на 2,5% річних та становить 13% річних - для Вибірок, наданих в рамках Субліміту-2; у разі невиконання зобов'язань, передбачених пунктами 5.5 та/або 5.6 та/або 5.7 Кредитного договору, розмір процентної ставки, встановлений згідно з пунктом 3.2. цього Договору, збільшується на 6,5% річних та становить 6,51% річних - для Вибірок, наданих в рамках Субліміту-1, та збільшується на 1,25% річних та становить 11,75% річних - для Вибірок, наданих в рамках Субліміту-2.

Згідно із підпунктом 3.4.3 пункту 3.4 Додаткового договору № 1, про факт збільшення розміру процентної ставки, а також дату, з якої остання вважається збільшеною, Кредитор посьмово повідомляє Позичальника.

Колегією суду встановлено, що Позивач повідомляв Відповідача 1 про вказаний вище факт зміни відсоткової ставки на 13 % річних, про що свідчить лист Позивача та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення Відповідачу 1 від 29 вересня 2014 року (том 2; а.с. 126-127).

За офіційним курсом валют, визначеним Національним банком України, станом на день подання позову (19 грудня 2014 року) курс долара США до гривні становив 15, 76937 грн. за 1 долар.

За змістом згаданого припису пунктом 4 частини 1 статті 55 Господарського процесуального кодексу України, у разі подання до господарського суду позову про стягнення іноземної валюти обов'язковим є зазначення еквіваленту в національній валюті України (гривнях).

Колегією суддів перевірено розрахунок Позивача нарахованих процентів (том 1, а.с. 11) вважає його арифметично вірним, у зв'язку з чим враховуючи вказані вище умови Кредитного договору, та вищеописані приписи процесуального права, приписи матеріального права щодо нарахуавння процентів, дійшла висновку про задоволення позовних вимог Позивача про стягнення з Відповідача 1 простроченої заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитними коштами в сумі 297 302, 33 доларів США, та про відмову в задоволенні в частині стягнення 333 032, 55 доларів США (за період з 16 грудня 2014 року по 19 березня 2015 року).

Відповідно приймаючи таке рішення, Рівненський апеляційний господарський суд скасовує судове рішення першої інстанції в частині стягнення з Відповідача 1 на користь Позивача процентів за користування кредитними коштами в розмірі 333 032,55 доларів США, та залишає в іншій частині дане судове рішення без змін.

Відтак, доводи апелянта, висвітлені в апеляційній скарзі, стосовно неправомірності та безпідставності нарахованими процентами за користування кредитними коштами в сумі 333 032, 55 доларів США є підставними та правомвірними, а тому беруться до уваги колегією суду.

Враховуючи усе вищевказане в даній судовій постанові Рівненський апеляційний господарський суд констатує порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права (а саме статтей 22 ГПК України).

Дане, в свою чергу, в силу дії пункту 4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування даного рішення.

Враховуючи усе вищевказане у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід задоволити, а оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення 333 032,55 доларів США та прийняти в цій частині нове рішення, котрим відмовити Позивачу в задоволенні даної вимоги. Врешті апеляційний господарський суд вирішив залишити без змін оспорюване судове рішення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає на Позивача .

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "ВК ІМПЕКС" - задоволити.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 09 жовтня 2015 року в справі № 918/1959/14, з урахуванням ухвали від 13 жовтня 2015 року про виправлення описки, скасувати в частині стягнення 333 032,55 долара США простроченої заборгованості за перерахованими відсотками, прийнявши в цій частині нове рішення, виклавши пункт 1 резолютивної частини даного рішення в наступній редакції:

"1. Стягнути з Малого приватного підприємства "ВК ІМПЕКС" (43023, Волинська область, м. Луцьк, вул. Єршова, 1, код 21751236) на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" (02100, м. Київ, бульвар Верховної ради, 7, код 21574573) - 9 707 831 доларів США 47 центів заборгованості по поверненню кредитних коштів за кредитним договором від 29 березня 2013 року № 1-0021/13/30-KL, та 297 302 долари США 33 центи простроченої заборгованості за нарахованими процентами, що разом еквівалентно 157 774 656 грн. 79 коп.".

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" (02100, м. Київ, бульвар Верховної ради, 7, код 21574573) на користь Малого приватного підприємства "ВК ІМПЕКС" (43023, Волинська область, м. Луцьк, вул. Єршова, 1, код 21751236) - 200 970 грн. 00 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Доручити господарському суду Рівненської області видати відповідні накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

7. Справу № 918/1959/14 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Сініцина Л.М.