ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.12.2015 Справа № 920/1712/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», м. Суми

до відповідача: Комунальної установи Путивльської районної ради Сумської області «Путивльська центральна районна лікарня», м. Путивль, Сумська область

про стягнення 394 456 грн. 67 коп.

Суддя Б.І. Лиховид

За участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 30/225 від 30.12.2014р.

від відповідача: не прибув

у судовому засіданні брала участь секретар с/з ОСОБА_2

у судовому засіданні від 30.11.2015р. оголошувалась перерва до 03.12.2015р.

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за неналежне виконання умов договору на постачання природного газу за регульованим тарифом № ТП-Б-24-147/2015 від 09.02.2015р. в сумі 394 456 грн. 67 коп., з яких: 236 663 грн. 07 коп. основна заборгованість, 96 258 грн. 01 коп. пеня за невиконання грошових зобов`язання, 56 141 грн. 17 коп. інфляційні втрати, 5 394 грн. 42 коп. 3% річних, а також просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі.

У заяві б/н від 30.11.2015р. представник позивача зазначає про часткову сплату відповідачем на користь позивача суми основної заборгованості, а саме: 16.11.2015р. сплачено 47 281 грн. 52 коп. та 06.11.2015р. сплачено 47 181 грн. 51 коп., всього 94 463 грн. 03 коп., на підтвердження чого до заяви додано платіжні доручення № 1199 від 16.11.2015р. та № 1170 від 06.11.2015р., у зв`язку з чим позивач зменшує розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 142 200 грн. 04 коп. основної заборгованості, в іншій частині позовні вимоги залишені без змін, а також припинити провадження у справі в частині сплаченої відповідачем заборгованості. У відповідності до ст. 22 ГПК України, вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача у дане судове засідання не прибув, проте електронною поштою надійшло клопотання б/н від 03.12.2015р., в якому відповідач також зазначає про часткову сплату заборгованості перед позивачем в сумі 94 463 грн. 03 коп. та просить суд зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення пені на 50%.,

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (позивач, постачальник) та Комунальною установою Путивльської районної ради Сумської області «Путивльська центральна районна лікарня» (відповідач, споживач) 09.02.2015р. був укладений договір на постачання природного газу за регульованим тарифом за № ТП-Б-24-147/2015, відповідно до п. 1.1 якого постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача (установи і організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів), а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

У відповідності до п. 4.5 та 4.6 розрахунковий період за договором становить один місяць з 800 години першого дня місяця до 800 години першого дня наступного місяця включно. Оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем до 20 числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок (зазначений в рахунку-фактурі) постачальника суми, визначеної двостороннім актом прийому передачі, виходячи з розрахунку вартості обсягу постачання газу у звітному місяці. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Договір № ТП-Б-24-147/2015 від 09.02.2015 року, який за своєю правовою природою є договором поставки, підписаний повноважними представниками сторін, відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 628, 639, 837 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку.

У ст. 712 Цивільного кодексу України закріплено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено матеріалами справи, позивач свої зобов`язання відповідно до договору № ТП-Б-24-147/2015 від 09.02.2015р. виконав, що підтверджується матеріалами справи. Факт поставки газу відповідачу підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання передачі природного газу, підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками сторін.

Відповідач свої зобовязання за договором № ТП-Б-24-147/2015 від 09.02.2015р. щодо оплати вартості поставленого позивачем газу належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість і позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Як вбачається на день розгляду справи, відповідач частково сплатив на користь позивача суму основної заборгованості, а саме: 16.11.2015р. сплачено 47 281 грн. 52 коп. та 06.11.2015р. сплачено 47 181 грн. 51 коп., всього 94 463 грн. 03 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 1199 від 16.11.2015р. та № 1170 від 06.11.2015р., у зв`язку з чим суд частково відмовляє у задоволенні позовних вимог в сумі 47 181 грн. 51 коп., оскільки вказана сума була сплачена відповідачем на користь позивача ще до порушення провадження у справі (06.11.2015р.), та частково припиняє провадження у справі в сумі 47 281 грн. 52 коп. у відповідності до вимог ст. 80 ГПК України, оскільки вказана сума була сплачена відповідачем в день порушення провадження у справі (16.11.2015р.). Таким чином на день розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем складає 142 200 грн. 04 коп., що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбаченим цим Кодексом.

Аналогічна норма щодо виконання зобов`язань міститься в статті 526 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач порушив вимоги вищевказаних норм та умови укладеного між сторонами договору № ТП-Б-24-147/2015 від 09.02.2015р., а саме допустив прострочення виконання грошового зобовязання.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, з урахуванням всіх обставин справи, подав суду достатньо доказів, які обєктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем заявлені вимоги по стягненню з відповідача пені у розмірі 96 258 грн. 01 коп.

Відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату або несплату одержаного природного газу у вигляді стягнення пені передбачена п. 6.2.2 договору № ТП-Б-24-147/2015 від 09.02.2015р., згідно якого у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки, права позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачені умовами договору, пеня нараховані з урахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», тому позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 549-552 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що, у відповідності до ч. 1 п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Також відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що відповідачем заборгованість перед позивачем поступово сплачується, а також те, що рішення суду по даній справі в подальшому може призвести до ускладнення фінансового стану відповідача, невиплати ним до бюджетних фондів, враховуючи принципи добросовісності, розумності та справедливості, закріплені в ст. 3 Цивільного Кодексу України та, керуючись ст. 233 Господарського Кодексу України і ст. 551 Цивільного Кодексу України, суд задовольняє клопотання відповідача та зменшує розмір заявленої позивачем до стягнення пені на 50%.

Крім того, за невиконання грошових зобовязань по договору № ТП-Б-24-147/2015 від 09.02.2015р., позивач просить стягнути з відповідача 56 141 грн. 17 коп. інфляційних втрат та 5 394 грн. 42 коп. 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунальної установи Путивльської районної ради Сумської області «Путивльська центральна районна лікарня» (41500, Сумська область, м. Путивль, вул. Куйбишева, 1, код 01981460) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (40030, м. Суми, провул. Береста, 21, код 03352432) 142 200 грн. 04 коп. основного боргу, 48 129 грн. 00 коп. пені, 56 141 грн. 17 коп. інфляційних збитків, 5 394 грн. 42 коп. 3% річних, 5 209 грн. 12 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Провадження по справі в частині стягнення з Комунальної установи Путивльської районної ради Сумської області «Путивльська центральна районна лікарня» (код 01981460) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (код 03352432) 47 281 грн. 52 коп. заборгованості - припинити.

4. В іншій частині - відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.12.2015р.

СУДДЯ Б.І. ЛИХОВИД