ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Справа № 911/3867/15

Господарський суд Київської області, у складі судді Саванчук С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ромстал Україна»,

04080, м. Київ, Оболонський р-н, вул. Новокостянтинівська, буд. 4-А,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

08158, Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Малютянка, вул. Дачна, буд. 26

про стягнення 201 010,94 грн.

за участю представників:

позивача ОСОБА_2 (довіреність від 02.01.2015 № 0201/15);

відповідача 1) ОСОБА_1 (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 05.11.2013, серія АБ № 999356);

2) ОСОБА_3 (довіреність від 29.09.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ромстал Україна» (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення 201 010,94 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором поставки з відстроченням платежу від 18.06.2012 № 1806-1/12.

Ухвалою суду від 02.09.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 29.09.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 22805/15 від 25.09.2015) позивачем подано документи на виконання вимог ухвали суду від 02.09.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 23015/15

від 29.09.2015) відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 23093/15 від 29.09.2015) відповідачем подано додаткові докази у справі.

У судовому засіданні 29.09.2015 судом оголошено перерву до 20.10.2015, відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 24033/15 від 12.10.2015) позивачем подано додаткові докази у справі.

У судовому засіданні 20.10.2015 представниками сторін підтримані раніше надані суду вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 20.10.2015 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (далі-постачальник) та відповідачем (далі-покупець) укладено договір поставки з відстроченням платежу від 18.06.2015 № 1806-1/12 (далі-Договір), відповідно до умов пунктів 2.1, 3.1 якого, постачальник зобовязується поставляти покупцеві товари, покупець зобовязується прийняти та оплатити товари у відповідності до положень цього договору. Постачальник здійснює поставку товару покупцеві на підставі рахунку, який є разом з цим договором єдиною підставою для здійснення постачальником замовлення товару.

Договір діє з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та до повного виконання сторонами зобовязань за ним (п. 8.1 Договору).

На виконання умов Договору, позивачем поставлено товар за видатковими накладними: РУ-0004540 від 21.06.2012, РУ-0004542 від 21.06.2012, РУ-0004544 від 21.06.2012, РУ-0004665 від 26.06.2012, РУ-0004666 від 26.06.2012, РУ-0004667 від 26.06.2012, РУ-0004669 від 26.06.2012, РУ-0004670 від 26.06.2012, РУ-0004671 від 26.06.2012, РУ-0004708 від 27.06.2012, РУ-0004710 від 27.06.2012, РУ-0004853 від 05.07.2012, РУ-0005291 від 19.07.2012, РУ-0005449 від 25.07.2012, РУ-0005537 від 27.07.2012, РУ-0005912 від 08.08.2012, РУ-0005913 від 08.08.2012, РУ-0005914 від 08.08.2012, РУ-0006367 від 20.08.2012, РУ-0006464 від 22.08.2012, РУ-0006595 від 29.08.2012, РУ-0006596 від 29.08.2012, ОБ-0000098 від 28.08.2012, РУ-000806 від 08.10.2012, РУ-0010423 від 06.12.2012, всього на суму 290 083,37 грн.

Також, в якості доказу передання відповідачеві товару, позивачем надано реєстр отриманих та виданих податкових накладних та копії всіх податкових накладних, що складені позивачем щодо спірних поставок товару, згідно з зазначеними видатковими накладними.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7. статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Зважаючи не викладене, судом оцінений вищезазначений реєстр та податкові накладні як докази відображення позивачем господарських операцій за спірними видатковими накладними у своїх податкових зобов'язаннях.

Доказів наявності претензій відповідача до якості чи кількості товару, що отриманий від позивача, матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 6.1. Договору, форма оплати оплата з відстроченням платежу, строк відстрочення платежу з оплати товару складає 60 календарних днів.

Проте, в порушення умов Договору, на час звернення позивача з позовом до суду, вартість товару сплачена відповідачем лише частково, у сумі 169 696,66 грн., що підтверджується довідкою банку, в якому відкрито рахунок позивача, за підписом уповноваженої особи банківської установи, скріплений відбитком її печатки, з переліком надходжень на поточний рахунок позивача від відповідача, відтак, наявна заборгованість з оплати вартості товару на суму 120 386,71 грн.

Договір, що укладений між сторонами, за правовою природою є договором поставки.

Згідно з частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на зазначене, за результатами оцінки доказів, що наявні у матеріалах справи та встановлення всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 120 386,71 грн. є доведеною, обґрунтованою, відповідачем не спростованою, а, відтак, підлягає задоволенню.

Позивач, на підставі пункту 9.1 Договору, заявляє до стягнення з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, яка за розрахунком позивача складає 40 607,14 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобовязання. Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Крім того, позивач, на підставі пункту 9.1 Договору, заявляє до стягнення з відповідача 12 083,67 грн. штрафу.

Відповідно до пункту 9.1 Договору, покупець сплачує постачальнику штраф за кожен факт порушення умов договору у розмірі 10 % від суми відвантаженого товару.

Відповідачем подано письмову заяву про застосування наслідків спливу строку спеціальної позовної давності до позовних вимог про стягнення пені та штрафу.

За вимогами пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 9.3. Договору сторони продовжили шестимісячний термін нарахування штрафних санкцій, в порядку частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 5 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Порядок обчислення позовної давності в силу вимог частини 2 статті 260 Цивільного кодексу України не може бути змінений за домовленістю сторін.

Зважаючи на вказане, початок нарахування пені, з огляду на відстрочення платежу на 60 календарних днів, згідно з пунктом 6.1. Договору, має розраховуватись з наступного дня після дати поставки товару, що вказана у відповідних видаткових накладних, і на 61 календарний день у позивача виникає право на нарахування пені та штрафу та саме з цього дня починається обрахування однорічного строку позовної давності до цих позовних вимог.

З метою всебічного, повного і об'єктивного розгляду обставин справи, судом перевірено правильність розрахунку пені, що наданий позивачем, та, з урахуванням спливу строку позовної давності, встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 359,67 грн. пені, з урахуванням вірного періоду її нарахування, проте, у межах, що визначені позивачем.

Штраф, що заявлений позивачем у розмірі 12038,67 грн., розрахований правильно, проте, не підлягає стягненню у звязку зі спливом строку позовної давності до цієї позовної вимоги, з урахуванням вищевикладених судом вимог законодавства щодо неможливості зміни сторонами порядку нарахування штрафних санкцій.

Вказану правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 28.01.2014 у справі 5002-11/4112-2012.

Згідно з статтею 111-28 Господарського процесуального кодексу України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Також позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 7 555,35 грн. та інфляційних втрат у розмірі 20 423,07 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З метою всебічного, повного і обєктивного розгляду обставин справи, суд здійснив перерахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних, і зясував, що наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним і відповідає обставинам справи, а тому, позовні вимоги про стягнення 20 423,07 грн. інфляційних втрат та 7 555,35 грн. 3 % річних підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевказане, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відшкодування судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з частковим задоволенням позову, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08158, Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Малютянка, вул. Дачна, буд. 26, код ЄДРПОУ 9 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ромстал Україна» (04080, м. Київ, Оболонський р-н, вул. Новокостянтинівська, буд. 4-А, ) 120 386 (сто двадцять тисяч триста вісімдесят шість) грн. 71 коп. заборгованості, 5 359 (п'ять тисяч триста пятдесят девять) грн. 67 коп. пені, 20 423 (двадцять тисяч чотириста двадцять три) грн. 07 коп. інфляційних втрат, 7 555 (сім тисяч пятсот пятдесят пять) грн. 35 коп. 3 % річних та 3 074 (три тисячі сімдесят чотири) грн. 49 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 17.11.2015.

Суддя С.О. Саванчук