КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа№ 5011-19/14816-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача Плясун О.І.

від відповідача Поліщук Л.П.

від 3-ї особи на стороні позивача не з'явився.

від 3-ї особи на стороні відповідача Греченюк С.О.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 р.

у справі № 5011-19/14816-2012 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Київенерго"

про стягнення 12315 376,01 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 року, повний текст якого складено та підписано 30.09.2013 року, по справі № 5011-19/14816-2012 позов (з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог від 27.08.2013 року) задоволено, а саме, стягнуто з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" основну заборгованість в розмірі 11389603,81 грн., пеню в розмірі 758604,25 грн., інфляційні втрати в розмірі 19920,77 грн., 3% річних в розмірі 147247,18 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 64380,00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2015 року апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" в частині оскарження позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 2 824 914,53 грн., 3 % річних у розмірі 44 844,67 грн., інфляційних втрат у сумі 6 066,94 грн. та пені у розмірі 231 035,70 грн. залишено без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 р. у справі № 5011-19/14816-2012 в частині стягнення з КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" основного боргу у розмірі 2824914,53 грн., 3% річних у розмірі 44844,67 грн., інфляційних втрат у сумі 6066,94 грн. та пені у розмірі 231035,70 грн. залишено без змін.

Стягнуто з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (03190, м. Київ, вул. Кирпоноса, будинок 10/8; ідентифікаційний код: 31731838) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1-А; ідентифікаційний код: 03327664) сплачений судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 31068 (тридцять одна тисяча шістдесят вісім) грн. 82 (вісімдесят дві) коп.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.08.2015 року касаційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" задовольнено частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2015 року про залишення без змін рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 року у справі № 5011-19/14816-2012 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" основного боргу в розмірі 2824914,53 грн, 3% річних у розмірі 44844, 67 грн, інфляційних втрат у сумі 6066, 94 грн та пені у розмірі 231035,70 грн скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року прийнято апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" у справі № 5011-19/14816-2012 до провадження. Розгляд справи призначено на 06.10.2015 р. Зобов'язано сторони подати у судове засідання письмові пояснення щодо постанови Вищого господарського суду України від 26.08.2015 року, оригінали та належним чином завірені копії довіреностей чи інших документів, які підтверджують повноваження представника юридичної особи в судовому засіданні.

Розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суду.

В судовому засіданні 06.10.2015 року оголошено перерву до 10.11.2015 року.

В судовому засіданні 10.11.2015 року розгляд справи було відкладено на 01.12.2015 року.

Розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суду.

В судове засідання 01.12.2015 року представник третьої особи на стороні позивача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника третьої особи позивача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, предметом спору у даній справі є вимога ПАТ "АК "Київводоканал" про стягнення з КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" заборгованості за надані згідно договору №05618/2-10 від 20.04.2005 року за період з 01.08.2011 року по 30.06.2012 року послуги з постачання питної води та приймання стічних вод у сумі 11389603, 81 грн, інфляційних втрат, 3 % річних та пені нарахованих на цю суму.

Здійснюючи судовий розгляд справи судами було встановлено, що матеріалами справи підтверджується надання позивачем у спірний період послуг з водопостачання та водовідведення та наявності у відповідача заборгованості з оплати вказаних послуг.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення заборгованості у розмірі 8564689,28 грн, яка складається з вартості постачання холодної води у розмірі 8549942,07 грн та водовідведення гарячої води у розмірі 14747,21 грн, а також інфляційних втрат, 3 % річних та пені нарахованих на цю суму, визнані судом касаційної інстанції обґрунтованими та такими, що підлягали залишенню без змін.

При цьому, суд касаційної інстанції вважав передчасними висновки суду апеляційної інстанції про відмову у стягненні основного боргу у розмірі 2824914, 53 грн, 3 % річних у розмірі 44 844, 67 грн, інфляційних втрат у розмірі 6066,94 грн та пені у розмірі 231035,70 грн, справа в цій частині була передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зазначена сума основного боргу становить вартість послуг з постачання холодної води на підігрів за спірний період, у стягненні якої судом апеляційної інстанції відмовлено у зв'язку з відсутністю правових підстав для її стягнення, а також вартість холодної води на підігрів та водовідведення у кількості 442 519 куб.м., оскільки експертом не було здійснено розмежування вказаних показників окремо на холодну воду на підігрів та водовідведення, як не було здійснено відповідного розподілу і позивачем.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи 17.02.2015 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 року та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в цій частині, виходив з такого.

Учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виробник, виконавець; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач має право отримувати житлово-комунальні послуги від виконавця чи від виробника та зобов'язаний оплачувати їх у строки, встановлені законом чи договором. До прав виробника належить вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати від виконавців (стаття 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Таким чином, особи - споживачі послуг питного водопостачання укладають договір щодо надання послуг питного водопостачання або для задоволення власних потреб, або для надання житлово-комунальних послуг з метою забезпечення власних потреб споживачів житлово-комунальних послуг в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Умовами договору, зокрема, пунктом 2.2.4 сторони погодили, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником платіжного документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та й цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акта. В іншому випадку відмова абонента оплатити платіжний документ постачальника вважатиметься безпідставною.

Касаційна інстанція зазначала, що здійснюючи судовий розгляд справи судом апеляційної інстанції не було надано належної оцінки доводам позивача стосовно того, що спір у даній справі виник з приводу оплати послуг з постачання питної води та відведення стоків, обсяги яких сторонами визначено актами відповідно до умов договору, правовідносини за яким між сторонами регулюються виходячи із складених двосторонніх актів, а не у зв'язку із оплатою обсягів води, яка використовується для гарячого водопостачання, як про це зазначає відповідач, як й не з'ясовано судом апеляційної інстанції і питання стосовно дотримання сторонами умов договору, зокрема, пунктів 2.1, 2.2, 3.1 та 3.3 договору щодо дотримання сторонами визначеного договором порядку зняття показників лічильників, надання відповідачем заперечень щодо кількості або вартості наданих позивачем послуг з водопостачання та водовідведення.

Окрім того, питання стосовно перебування, чи навпаки, на балансі відповідача, або ПАТ "Київенерго", або іншої особи теплових пунктів (бойлерів) на підставі відповідних документів, які підтверджують дату цих передачі бойлерів, а відтак і правомірність нарахування позивачем суми заборгованості за поставлену питну воду, яка була використана для підігріву у спірний період відповідачу, судом апеляційної інстанції не з'ясовувалось, як й не з'ясовувалось питання щодо звільнення відповідача від оплати спожитого обсягу води, яка була використана на підігрів води.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржувану постанову про залишення без змін рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 в частині стягнення з КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" основного боргу у розмірі 2824914,53 грн, 3 % річних у розмірі 44844,67 грн, інфляційних втрат у розмірі 6066,94 грн та пені у розмірі 231035,70 грн, виходив з того, що спір у даній справі виник щодо оплати послуг з постачання питної води та відведення стоків, обсяги яких сторонами визначено актами відповідно до умов договору, правовідносини за яким між сторонами регулюються виходячи із складених двосторонніх актів, а не у зв'язку із оплатою обсягів води, яка використовується для гарячого водопостачання.

Окрім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що при укладенні договору сторонами погоджено, що ПАТ "АК "Київводоканал" надає КП "ЦОС Шевченківського району" послуги з постачання питної води, яке здійснюється за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води для забезпечення фізіологічних, санітарних і гігієнічних побутових та господарських потреб відповідача. В своїй господарській діяльності, для виконання своїх статутних завдань. КП "ЦОС Шевченківського району" використовує отримані від ПАТ "АК "Київводоканал" послуги з постачання питної води для надання своїм споживачам послуг з централізованого холодного та гарячого водопостачання.

Факт надання ПАТ "АК "Київводоканал" послуг з водопостачання та водовідведення у заявленому розмірі підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку - актами про зняття показань з приладів обліку.

Актами про зняття показань з приладів обліку також підтверджується факт надання в заявленому розмірі обсягів з постачання питної води, що в подальшому була використана КП "ЦОС Шевченківського району" в своїй господарській діяльності для надання кінцевим споживачам послуг з гарячого водопостачання.

З врахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" зобов'язаний оплачувати послуги з постачання питної води, що в подальшому була ним використана в його господарській діяльності для надання послуг з гарячого водопостачання.

Постановою Вмщого господарського суду Українт від 26.08.2015 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2015 року про залишення без змін рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 у справі № 5011-19/14816-2012 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" основного боргу в розмірі 2824914, 53 грн, 3% річних у розмірі 44 844, 67 грн, інфляційних втрат у сумі 6066,94 грн та пені у розмірі 231035,70 грн скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

В обґрунтування позовних вимог ПАТ "АК "Київводоканал" посилалося на укладений між сторонами договір № 05618/2-10 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 20.04.2005, за умовами якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізації м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 р. № 65, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 р. за № 165/374, правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 р. за № 403/6691, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим Договором.

Судом першої інстанції встановлено, що розділом 3 договору передбачені такі права та обов'язки сторін, зокрема, постачальник зобов'язаний забезпечувати абоненту постачання питної води якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 "Вода питна"до його водопровідного вводу; приймати від абонента стічні води на умовах цього договору, визначати у строки, встановлені графіком обслуговування лічильників Абонента, кількість наданої абоненту води та прийнятих від нього стоків в міську каналізаційну мережу, а також має право припиняти надання послуг до повного погашення абонентом заборгованості та у випадках, передбачених Правилами (підпункти 3.1.1, 3.1.2 пункту 3.1 та підпункт 3.2.6 пункту 3.2 договору).

При цьому, абонент зобов'язаний, зокрема: надавати повну і достовірну інформацію (дислокацію об'єктів), яка є невід'ємною частиною договору щодо кількості та місцезнаходження всіх об'єктів водоспоживання, приєднаних до міських комунальних мереж, якими він користується на праві власності, оперативного управління або знаходяться у його повному віданні та один раз на квартал надавати постачальнику перелік споживачів, які приєднались до каналізаційної мережі абонента і мають свої джерела водопостачання, а також у семиденний термін вносити зміни у семиденний термін з моменту здійснення правочину щодо об'єктів водоспоживання (відчуження, придбання, прийняття в користування тощо); сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору; затверджувати підписами повноважних осіб маршрутні листи, акти, пропозиції тощо, які надаватимуться абоненту представниками постачальника, а також має право на отримання від постачальника інформації щодо розрахунків, розшифровок абонента, надання облікових даних у вигляді розрахункових листів (витяг з особового рахунку) (пункт 3.3.1, 3.3.3, 3.3.5, 3.3.8 та 3.4.2 договору).

За правилами статті 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, а ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Факт надання ПАТ "АК "Київводоканал" послуг з водопостачання та водовідведення у заявленому розмірі підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку - актами про зняття показань з приладів обліку.

Окрім того, у п. 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 зазначено, що суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

З наведеного випливає, що розрахунок за спожиту питну воду, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання, повинен проводитися з балансоутримувачем бойлеру.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів, фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Тобто, змістом наведеного пункту Правил №190, визначено, що розрахунок за спожиту гарячу воду повинен проводитися з балансоутримувачем бойлеру.

В свою чергу, оскільки умови Договору укладеного між сторонами передбачають постачання позивачем відповідачу питної води, і не містять зобов'язань відповідача оплачувати вартість води, яка буде постачатись йому з теплових пунктів, які не знаходяться на його обліку, у вигляді гарячої води, а матеріали справи не містять належних доказів наявності на балансі відповідача теплових пунктів або котелень, з яких здійснюється постачання гарячої води, і відповідач заперечував наявність таких на його балансі або утриманні.

Відповідно до ст.ст. 1, 14 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2015 року та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в цій частині, виходив з такого.

Суд апеляційної інстанції всупереч вказівок суду касаційної інстанції з достовірністю не з'ясував питання стосовно перебування, чи навпаки, на балансі відповідача, або ПАТ "Київенерго", або іншої особи теплових пунктів (бойлерів) на підставі відповідних документів, які підтверджують дату цих передачі бойлерів, а відтак і правомірність нарахування позивачем суми заборгованості за поставлену питну воду, яка була використана для підігріву у спірний період відповідачу.

При цьому, не було дано належної правової оцінки доказам та поясненням сторін на підтвердження та спростування таких обставин.

З метою виконання вимог ч. 1 ст. 111-12 ГПК України, щодо обов'язковості вказівок, що містяться у постанові касаційної інстанції, Київький апеляційний господарський суд ухвалою від 10.11.2015 року зобов'язав позивача, відповідача та третіх осіб надати докази для достовірного підтвердження у кого саме перебувають на балансі теплові пункти (бойлери) на підставі яких відповідних документів, що підтверджують дату передачі цих бойлерів.

ПАТ "Київенерго" листом №91/52/238а від 17.11.2015 року повідомив про знаходження теплових пунктів на його балансі.

Крім того, в матеріалах страви наявний лист №42/41/3/2033 ПАТ "Київенерго" від 06.03.2013 року, яким надано перелік центральних та індивідуальних пунктів, які перебувають у його володінні та користуванні.

Матеріалами справи не підтверджується перебування теплових пунктів (бойлерів) на балансі Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

Отже, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що наведеними нормами Закону не передбачено такого виду комунальних послуг, як „питна вода, що використовується для виготовлення гарячої води".

Відповідно до ст. 16 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду зазначає про те, що договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 05618/2-10 від 20.04.2005 року не регулює відносини сторін з приводу постачання відповідачеві холодної води для виготовлення гарячої води та сплати її вартості, відповідно договори, які б регулювали відносини між сторонами щодо поставки холодної питної води, яка використовується для приготування гарячої, суду надані не були.

Згідно зі статтею 1 закону України "Про теплопостачання", теплова енергія -це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно з ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до п. 2, 6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, централізоване постачання гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Послуги повинні відповідати з централізованого постачання гарячої води - вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору.

Отже, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду (яку законодавець також називає енергією). Постачання холодної води для приготування гарячої є окремою послугою, що повинна, в якості сировини, надаватись підприємству, яке має можливість та безпосередньо виробляє гарячу воду.

Тобто, саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач, при цьому саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води.

Отже, приймаючи до уваги наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позивачем безпідставно включено до розрахунку основного боргу суму заборгованості за надані послуги з постачання холодної води для її підігріву, у зв'язку з чим суд визнає недоведеним факт наявності у відповідача боргу за постачання питної холодної води на підігрів та про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості холодної води, яка іде на підігрів.

Здійснити розмежування вказаних показників окремо на холодну воду на підігрів та водовідведення не є можливим.

Згідно експертного висновку вартість холодної води на підігрів визначена у кількості 4' 138' 129 куб.м. за спірний період, задоволенню не підлягає у зв'язку з відсутністю правових підстав для її стягнення, як не підлягає задоволенню і вартість холодної води на підігрів та водовідведення у кількості 442' 519 куб.м. , оскільки експертом не було здійснено розмежування вказаних показників окремо на холодну воду на підігрів та водовідведення, як не було здійснено відповідного розподілу і позивачем, як особою, на яку процесуальним законом покладено обов'язок по доведенню своїх вимог та заперечень, а суд не володіє спеціальними знаннями по здійсненню такого розмежування, у зв'язку з чим вимоги позивача у наведених частинах холодної води на підігрів у кількості 4' 138' 129 куб.м. та вартість холодної води на підігрів та водовідведення у кількості 442' 519 куб.м. - задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" основного боргу у розмірі 2824914,53 грн., 3 % річних у розмірі 44844,67 грн., інфляційних втрат у сумі 6066,94 грн. та пені у розмірі 231035,70 грн. та відмовити в задоволення позовної вимоги в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" в частині стягнення з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" основного боргу у розмірі 2824 914,53 грн., 3 % річних у розмірі 44 844,67 грн., інфляційних втрат у сумі 6066,94 грн. та пені у розмірі 231 035,70 грн. задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 року у справі №5011-19/14816-2012 в частині стягнення з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" основного боргу у розмірі 2824914,53 грн., 3 % річних у розмірі 44844,67 грн., інфляційних втрат у сумі 6066,94 грн. та пені у розмірі 231 035,70 грн. скасувати.

3. В задоволенні позовної вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" про стягнення з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" основного боргу у розмірі 2824 914,53 грн., 3 % річних у розмірі 44 844,67 грн., інфляційних втрат у сумі 6066,94 грн. та пені у розмірі 231 035,70 грн. відмовити.

4. Справу № 5011-19/14816-2012 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Копію постанови направити сторонам та третім особам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло