ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2015 Справа № 905/2503/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Універсал-Груп»
до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»
простягнення 10 462,28 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 представник за довіреністю
від відповідачане з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Універсал-Груп» до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення основної заборгованості у розмірі 4936,67 грн, пені у розмірі 1583,68 грн, інфляційних втрат у розмірі 3608,70 грн та 3% річних у розмірі 333,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки № 305299/1 від 13.05.2013 щодо здійснення повної оплати вартості поставленого товару.

17.11.2015 позивачем подано клопотання, в якому позивач просить в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача судові витрати на отримання довідки з банку про надходження від відповідача коштів за договором поставки № 305299/1 від 13.05.2013.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що факт поставки продукції по договору не настав, оскільки позивачем не передано відповідачу документи зазначені в п. 3.1 договору, тому, на думку відповідача, його обовязок по оплаті поставленої продукції не настав.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву просить застосувати наслідки спливу позовної давності в частині вимог про стягнення пені, а також відповідач подав відповідну заяву про застосування строку позовної давності в частині вимог про стягнення пені.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

13.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю ««Транс-Універсал-Груп» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (покупець, відповідач) підписано договір № 305299/1 поставки (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору постачальник зобов'язується передати покупцю товар, загальна кількість, одиниця вимірювання, ціна за одиницю вимірювання та загальна ціна, виробник якого визначені сторонами в специфікаціях, що є невідємною частиною даного договору, а покупець зобовязується у відповідності з умовами даного Договору прийняти цей товар та оплатити його (п. 1.1 Договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до виконання сторонами зобовязань по договору (п. 6.2 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору ціна продукції вказується в специфікаціях, які являються невідємною частинного договору.

Сума договору складає 4113,89 грн без ПДВ, ПДВ складає - 822,78 грн, сума з ПДВ складає 4936,67 грн ( п.2.2 Договору).

13.05.2013 сторонами підписано Специфікацію №1 до Договору №305299/1 від 13.05.2013 (далі - Специфікація), якою визначено найменування, кількість, технічні характеристики, одиницю вимірювання, ціну товару, що поставляється, умови оплати, умови поставки, строк поставки.

Сума поставки відповідно до Специфікації становить 4936, 67 грн.

На виконання Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 4936,67 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №42 від 21.05.2013.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видатковій накладній, підтверджується підписом його представника на зазначеній накладній та довіреністю відповідача № 1196 від 21.05.2013 на отримання товару від позивача.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача на підставі Договору, не надано.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 2 Специфікації умови оплати 100% оплата по факту поставки протягом 30 календарних днів.

Посилання відповідача на те, що не настав факт поставки товару та у нього відсутні жодні підстави для сплати заборгованості за поставлену позивачем продукцію, оскільки позивачем неналежним чином виконано п. 3.1 Договору, а саме не надано відповідачу сертифікату якості на поставлену продукцію, судом відхиляється з огляду на наступне.

Згідно з п. 3.1 Договору постачальник зобов'язується передати разом з товаром покупцю наступні документи: рахунок, накладну, податкову накладну, сертифікат (паспорт).

Згідно з п. 14 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості» від 25.04.1966 № П-7 приймання продукції по якості і комплектності виробляється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними й Особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність, що поставляється продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якості, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідного акту про відсутність документів суду не надано.

При отриманні товару відповідачем не подавалося жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за Договором зобов'язань з поставки товару, поставки товару неналежної якості та неналежної комплектності.

Згідно з положеннями ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження встановлення позивачу строку для передання документів, що стосуються товару, визначених умовами Договору, не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, а приймання відповідачем товару підтверджується підписами та печатками відповідача у відповідних накладних, тому суд прийшов до висновку, що зобов'язання позивач виконав відповідно до умов договору № 305299/1 поставки від 13.05.2013.

Як зазначено в Інформаційному листі від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (із змінами, внесеними згідно з ОСОБА_2 господарського суду № 01-06/950/2012 від 20.07.2012), підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Крім того, відповідно до п. 3.4 Договору датою передачі права власності на товар від продавця до покупця є дата підписання видаткової накладної повноважним представником покупця.

Згідно п. 3.5 Договору документом, підтверджуючий перехід права власності на товар від продавця до покупця, являється видаткова накладна підписана повноважним представником покупця.

Враховуючи викладене, обовязок відповідача щодо оплати товару отриманого за видатковою накладною № 42 від 21.05.2013 настав 20.06.2013.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу товар на загальну суму 4936,67 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Проте, в порушення умов Договору, відповідач оплату за товар, поставлений згідно вищезазначеної видаткової накладної, не здійснив, що підтверджується довідкою №08.7.0.0.0/40 від 23.10.2015 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Таким чином, станом на час розгляду справи заборгованість відповідача за отриманий товар становить 4936,67 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за отриманий товар у розмірі 4936,67 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1583,68 грн, інфляційні втрати у розмірі 3608,70 грн та 3% річних у розмірі 333,23 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобовязання передбачена Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є правомірними.

Однак, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Відповідно до положень ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Отже, перебіг позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення оплати товару за накладною № 42 від 21.05.2013 розпочався з 21.06.2013.

Проте позивач звернувся з даним позовом до господарського суду Донецької області 01.10.2015 (згідно поштового штампу на конверті). Таким чином, позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності, який застосовується до вимог про стягнення пені у розмірі 1583,68 грн, нарахованої за прострочення виконання грошового зобовязання за накладною № 42 від 21.05.2013.

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 5 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі, коли суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту.

Позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку давності не заявлено.

Жодних поважних причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки обґрунтованих причин звернення до суду з вимогами про стягнення пені за прострочення оплати товару поза межами строку позовної давності не наведено, а відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності в частині вимог про стягнення пені, суд прийшов висновку, що у задоволенні вимог про стягнення пені за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 1583,68 грн, слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних є правомірними.

Перевіривши, здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд визнає його невірним, у зв'язку з наявністю арифметичних помилок.

За здійсненим судом перерахунком інфляційних втрат та 3% річних, в межах періоду 21.06.2013 по 31.08.2015 (визначеного позивачем), розмір інфляційних втрат становить 3606,84 грн, а розмір 3% річних становить 325,41 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, при поданні даного позову позивачем згідно платіжного доручення №2409 від 30.09.2015 сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Судом розглядались позовні вимоги про стягнення заборгованості з урахуванням пені, 3% річних, інфляційних втрат у розмірі 10462,28 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Отже, з огляду на приписи вказаного Закону позивачем у даному випадку повинно бути сплачено за зазначені позовні вимоги судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Таким чином 160,00 грн судового збору сплачено позивачем надмірно.

Вказана надмірно сплачена сума судового збору у відповідності зі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» буде повернута ухвалою суду позивачу за його клопотанням.

17.11.2015 позивачем подано клопотання, в якому позивач просить в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 200,00 грн на отримання довідки з банку про надходження від відповідача коштів за договором поставки № 305299/1 від 13.05.2013.

Позивачем надано меморіальний ордер № PROM3BUJ6H від 23.10.2015 на суму 200,00 грн з посиланням у призначенні платежу «комісія за надання довідки, згідно тарифів банку».

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з приписами п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу» судовими витратами є витрати сторін, які пов'язані з розглядом справи і складаються з судового збору та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Крім того, у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2014 по вказаній справі зазначив про те, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

З урахуванням викладеного, враховуючи те, що надання довідки з банку про надходження коштів на рахунок позивача від відповідача в рахунок оплати згідно договору №305299/1 поставки від 13.05.2013 є обов'язком позивача в силу обовязковості виконання вимог ухвали суду від 08.10.2015, наявність доказів, покладених в обґрунтування сплати комісії за надання відповідної довідки, суд вважає, що вказані витрати, є судовими витратами, які повязані розглядом справи, а тому, у звязку з частковим задоволенням позову відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (84306, Донецька обл., м. Краматорськ, ідентифікаційний код 00210602) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Універсал-Груп» (51700, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 35763329) основний борг у розмірі 4936 (чотири тисячі девятсот тридцять шість) грн 67 коп., 3% річних у розмірі 325 (триста двадцять пять) грн 41 коп., інфляційні втрати у розмірі 3606 (три тисячі шістсот шість) грн 84 коп., судовий збір у розмірі 1032 (одна тисяча тридцять дві) грн 50 коп. та 169 (сто шістдесят девять) грн 54 коп. судових витрат, повязаних з розглядом справи.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено: 23.11.2015

Суддя М.В. Сажнева