ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа № 911/4670/15

За позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Дмитровка

до відповідача Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт

про стягнення 104 508,03грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1 (довіреність №26-08/01 від 26.08.2015).

СУТЬ СПОРУ: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Дмитровка (далі СТОВ Дмитровка) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт (далі ДП Укрспирт) про стягнення 104508,03грн у т.ч.:

- 80 000,00грн основна заборгованість;

- 12 545,36грн пеня за загальний період з 20.04.2015 по 15.10.2015;

- 669,55грн 3% річних за загальний період з 20.04.2015 по 15.10.2015;

- 11 293,12грн збитки від інфляції за загальний період з 20.04.2015 по 30.09.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором поставки зернових культур №38-15-04 від 19.03.2015 в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ДП Укрспирт письмового документально обґрунтованого відзиву не надало.

Проте, 24.11.2015 відповідачем подано до суду пояснення №4-2/1123 від 24.11.2015, відповідно до яких ДП Укрспирт повідомляє про оплату 80 000,00грн боргу та просить суд відмовити в задоволені позову.

Дослідивши матеріали справи подані письмові пояснення та докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

19.03.2015 між СТОВ Дмитровка (далі постачальник) та ДП Укрспирт (далі - покупець) укладено договір №38-15-04 поставки зернових культур (а.с.19-21, далі - договір).

За умовами такого договору, постачальник зобовязується в порядку та на умовах договору поставляти у період 2015 року, зернові культури, включаючи похідні від зернових культур, продукти їх обробки, переробки, субпродукти тощо (далі продукцію), а покупець зобовязується прийняти та оплатити таку продукцію (п. 1.1 договору).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін у справі господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.2 договору, загальна кількість продукції, що є предметом поставки за вказаним договором, її дольове співвідношення за видами та кількістю визначається додатковими угодами до вказаного договору, які є його невідємними частинами.

Згідно п. 2.1 договору, ціна за продукцію встановлюється у додаткових угодах, що додаються до вказаного договору та є його невідємними частинами.

Так, відповідно до додаткової угоди №1 від 19.03.2015 (а.с.27) позивач зобовязався поставити відповідачу в період з 20.03.2015 по 23.03.2015 100 тон кукурудзи сухої, за ціною 3100грн за тону в т.ч. ПДВ, за адресою: Караванське МПД, м. Люботин, сщ. Караван, вул. Заводська, 23.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договору, оплата продукції покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника; відстрочка платежу на протязі 20 банківських днів з моменту отримання продукції на склад покупця при умові надання всіх документів передбачених п. 4.7 вказаного договору.

Вказаний договір набуває чинності в день підписання його обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Як встановлено під час розгляду справи, у період дії відповідного договору, протягом 19.03.2015 по 23.03.2015 позивачем здійснювалась поставка товару відповідачу на загальну суму 179 366,00грн, що підтверджується долученими до справи накладними (а.с.28, 30-35).

Як вбачається з банківських виписок з рахунку позивача (а.с.39-40) розрахунок за поставлений товар здійснювався наступним чином: 09.04.2015 50 000,00грн; 28.04.2015 29 366,00грн; 08.07.2015 20 000,00грн.

Звертаючись з даним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача 80 000,00грн основного боргу.

Проте, як вбачається з поданих відповідачем пояснень останнім сплачено за договором №38-15-04 від 19.03.2015 80 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №10715 від 12.11.2015 (а.с.67), тобто під час розгляду судом даної позовної заяви, Отже, відповідач після порушення провадження у даній справі сплатив суму основного боргу заявлену до стягнення.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У звязку з викладеним, суд дійшов висновку щодо припинення провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 80 000,00грн.

Таким чином, предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за загальний період з 20.04.2015 по 15.10.2015 та інфляційних втрат за загальний період з 20.04.2015 по 30.09.2015.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, суд зазначає що позивачем у розрахунку до періодів двічі включено дні, а саме 22.04.2015, 28.04.2015 та 08.07.2015.

За розрахунком суду розмір 3% річних становить 1316,44грн, а саме:

- за період з 20.04.2015 по 22.04.2015 на суму боргу в розмірі 89 996,00грн 22,19грн;

- за період з 23.04.2015 по 27.04.2015 (оскільки 28.04.2015 відповідачем здійснено часткову оплату та розмір боргу в цей день складав меншу суму) на суму боргу в розмірі 129 366,00грн 53,16грн;

- за період з 28.04.2015 по 07.07.2015 на суму боргу в розмірі 100 000,00грн 583,56грн;

- за період з 08.08.2015 по 15.10.2015 на суму боргу в розмірі 80 000,00грн 657,53грн.

Проте, враховуючи що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 669,55грн.

Стосовно вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 11 293,12грн суд зазначає про таке.

Порядок проведення підрахунку інфляційних втрат передбачено листом Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення сплати заборгованості. Сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується (п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.12 № 01-06/928/2012).

Крім того, позивачем невірно визначено суму боргу на певні дати, так станом на 28.04.2015 борг відповідача складав 100 000,00грн, а не 129 366,00грн як зазначено в розрахунку; позивачем не враховано дефляційних процесів що були у липні серпні 2015 року; а також у розрахунку до періодів двічі включено дні, а саме 22.04.2015, 28.04.2015 та 08.07.2015.

Таким чином, за розрахунком суду, розмір інфляційних втрат становить 3040,00грн, а саме:

- за період з 20.04.2015 по 22.04.2015 на борг 89 996,00грн 0,00грн (також див. пост. ВГСУ від 01.02.2012 №52/30, п.2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 №01-06/928/2012);

- за період з 23 по 27.04.2015 (оскільки 28.04.2015 відповідачем здійснено часткову оплату та розмір боргу в цей день складав меншу суму) на борг 129 366,00грн 0,00грн;

- за період з 28.04.2015 по 30.04.2015 на борг 100 000,00грн 0,00грн;

- за період з 01.05.2015 по 31.05.2015 на борг 100 000,00грн 2200,00грн;

- за період з 01.06.2015 по 30.06.2015 на борг 100 000,00грн 400,00грн;

- за період з 01.07.2015 по 07.07.2015 (день що передує дню часткової оплати) на борг 100 000,00грн 0,00грн;

- за період з 08.07.2015 по 31.07.2015 на борг 80 000,00грн значення інфляції було відємне, тобто мала місце дефляція та сума складала - мінус 800,00грн;

- за період з 01.08.2015 по 31.08.2015 на борг 80 000,00грн мала місце дефляція та сума складала - мінус 640,00грн;

- за період з 01.09.2015 по 30.09.2015 на борг 80 000,00грн 1840,00грн.

За таких обставин, розмір інфляційних втрат, що підлягають задоволенню становить 3040,00грн; в задоволенні вимог про стягнення 8253,12грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 12 545,36грн за загальний період з 20.04.2015 по 15.10.2015.

Згідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п. 7.6 договору, за прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період порушення зобовязання, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Розмір пені, заявлений позивачем не перевищує розміру встановленого ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», проте позивачем у розрахунку до періодів двічі включено дні, а саме 22.04.2015, 28.04.2015 та 08.07.2015.

За розрахунком суду, розмір пені становить 12 612,19грн:

- за період з 20.04.2015 по 22.04.2015 на борг 89 996,00грн 221,91грн;

- за період з 23.04.2015 по 27.04.2015 на борг 129 366,00грн 531,64грн;

- за період з 28.04.2015 по 07.07.2015 на борг 100 000,00грн 5835,62грн;

- за період з 08.07.2015 по 15.10.2015 на борг 80 000,00грн 6023,02грн.

Проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог розмір пені, що підлягає задоволенню складає 12 545,36грн.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 1443,82грн.

Керуючись ст. ст. 49, 80, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 80 000,00грн основного боргу припинити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Дмитровка 12 545,36грн пені, 669,55грн 3% річних, 3040,00грн інфляційних втрат.

4. В частині стягнення 8253,12грн інфляційних втрат відмовити.

5. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Дмитровка 1443,82грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 01.12.2015

Суддя С.І. Чонгова