ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р.Справа № 922/3281/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", м. Харків
до MMC Poland Spolka z.o.o., м. Катовіце
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 2296 від 20.10.15 р.;

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - MMC Poland Spolka z.o.o. заборгованість в сумі 55791,00 Євро та судові витрати по справі, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за контрактом № 49/19 від 01.09.14 р.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

В п.11.2. Контракту № 49/19 від 01.09.2014 р., в редакції додаткової угоди № 1 від 06.04.2015 р., сторони передбачили, що при не врегулюванні спору сторонами даний спір передається на розгляд до господарського суду Харківської області, Україна. Сторони домовились, що в процесі розгляду та вирішення спору буде застосовуватися матеріальне і процесуальне право України. Склад суду - у відповідності з нормами процесуального права України.

Враховуючи викладене, спір між сторонами підлягає розгляду в господарському суді Харківської області у відповідності з матеріальним та процесуальним правом України.

Беручи до уваги приписи Конвенції "Про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних і комерційних справах" від 15.11.1965 року (стаття 15), суд визнав 03 грудня 2015 року як термін, достатній для розгляду даної справи.

Представник позивача в судовому засіданні 03.12.15 р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити та надав додаткові пояснення, які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне підтвердження, складене іноземним судом (а.с. 55).

03.12.15 р. відповідач надав відзив, в якому заборгованість в сумі 55791,00 Євро, що еквівалентно 1296527,33 грн., визнав у повному обсязі.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.09.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" (позивач, продавець) та ММС Poland Spolka z.o.o (відповідач, покупець) було укладено зовнішньоекономічний контракт №49/19 (далі - контракт; а.с. 11-18), згідно умов якого, продавець зобов'язався передати у власність гірничошахтне обладнання, частини ГШО та продукцію іншого призначення, в номенклатурі, асортименті, кількості, за цінами та в терміни, передбачені специфікаціями до контракту, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити продукцію в порядку і в строки, передбачені контрактом.

За умовами п.5.1 контракту, сторони обумовили, що оплата за контрактом здійснюється покупцем в порядку та терміни, передбачені специфікаціями.

21.11.2014 р. сторонами було укладено специфікацію № 2 (а.с. 19), в якій останні узгодили номенклатуру, кількість, термін постачання та ціну продукції, яка складає 122134,00 Євро.

Пунктом 3 специфікації № 2 від 21.11.2014 р. до контракту (в редакції додаткової угоди № 1 від 06.04.2015 р. до вказаної специфікації (а.с. 23)) сторони визначились щодо умов оплати та узгодили їх на умовах оплати 100% вартості не пізніше 85 календарних днів з дати оформлення продукції (вантажу) у митному відношенні митним органом відправлення.

На виконання умов контракту, позивач здійснив поставку гірничошахтного обладнання та його митне оформлення за контрактом та специфікацією № 2 від 21.11.2014 р. до нього в сумі 55791,00 Євро, що підтверджується наступними первинними документами: вантажною митною декларацією від 06.03.2015 р. №807100000/2015/007059 (а.с. 25); міжнародною товарно-транспортною накладною № 0730745 від 05.03.2015 р. (а.с. 31) та рахунком-фактурою № 263 від 04.03.2015 р. (а.с. 34). Крім того, отримання відповідачем продукції на вказану суму підтверджується відповідним листом останнього (а.с. 38).

Оскільки оформлення продукції (вантажу) у митному відношенні митним органом відправлення було здійснено 06.03.2015 р., відповідач мав оплати продукцію до 29.05.2015 p.

Втім, не зважаючи на отримання продукції, відповідач її своєчасну оплату на розрахунковий рахунок позивача не здійснив, в зв'язку з чим у першого утворилась заборгованість на сумі 55791,00 Євро.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, дослідивши умови контракту, суд вважає, що контракт №49/19 від 01.09.2014р. за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3 специфікації № 2 від 21.11.2014 р. до контракту (в редакції додаткової угоди № 1 від 06.04.2015 р. до вказаної специфікації (а.с. 23)) сторони визначились щодо умов оплати та узгодили їх на умовах оплати 100% вартості не пізніше 85 календарних днів з дати оформлення продукції (вантажу) у митному відношенні митним органом відправлення.

Оскільки оформлення продукції (вантажу) у митному відношенні митним органом відправлення було здійснено 06.03.2015 р., відповідач мав оплати продукцію до 29.05.2015 p.

Проте, станом на момент розгляду справи, відповідач 55791,00 Євро заборгованості не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що з 29.05.15 р. прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару за специфікацією № 2 від 21.11.2014р.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Суд зазначає, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

В листі Верховного суду України від 01.07.14 р. "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" роз'яснено, що незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Враховуючи визнання відповідачем основного боргу в повному обсязі, беручи до уваги те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 55791,00 Євро, що еквівалентно 1296527,33 грн., належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, у зв'язку з задоволенням позову в повному обсязі, судовий збір відшкодовується за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ММС Poland Spolka z.o.o. (вул. Грабова 2, 40-172 м. Катовіце, Польща, NIP: | Regon: 243410110, Numer KRS: НОМЕР_1, Bank PEKAO SA, nr konta: EUR 66 1240 4650 1978 0010 5354 9063) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" (Україна, 61001, м. Харків, вул. Світло шахтаря, 4/6, поточний рахунок: 4478.EUR в PUBLIC JOINT STOCK COMPANY "FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK" 2a, Universitetskaya Str., 83001, Donetsk, Ukraine S.W.I.F.T code: FUIBUA2X Банк кореспондент: Commerzbank AG, Kaiserplatz, 60261, Frankfurt am Main, Germany S.W.I.F.T code: СОВА DEFF) заборгованість в сумі 55791,00 Євро, що еквівалентно 1296527,33 грн., та судовий збір в сумі 25930,55 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_2