ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа №914/2065/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) ОСОБА_1

від відповідача-1 ОСОБА_2

від відповідача-2 не зявився

від третіх осіб не зявились

розглянувши апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця», вих.№НЮ-693 від 05.10.2015 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 21.09.2015 року (підписане 25.09.2015 року), суддя Коссак С.М.

у справі №914/2065/15

за позовом Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця», м. Львів

до відповідача-1 Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова, м. Львів

до відповідача-2 Виконавчого комітету Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова, м. Львів

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 інфраструктури України, м. Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», м. Львів

про визнання недійсними рішень та визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно

в с т а н о в и в :

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.09.2015 року по справі №914/2065/15 відмовлено у задоволенні позову Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» до Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова про визнання недійсними рішень та свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Припинено провадження у справі в частині вимог Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» до Виконавчого комітету Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не довів факт порушення відповідачем норм чинного законодавства при прийнятті оскаржуваних рішень, в тому числі рішення Рудненської селищної ради №840 від 26.02.2010 року «Про оформлення права державної власності на будівлю котельні, яка розміщена за адресою: вул. Короленка, 1 у смт. Рудно» та не обґрунтував свої вимоги обставинами, з якими він пов'язує незаконність рішення та порушення своїх прав; позивачем не зазначено та необґрунтовано чим порушуються саме його права наявністю оспорюваних ним рішень. Поряд з тим, суд вирішив на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, припинити провадження у справі щодо відповідача-2 (Виконавчого комітету Рудненської селищної ради залізничного району м. Львова), оскільки, при розгляді справи встановлено, що позов подано до відповідача, який не має статусу юридичної особи.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 21.09.2015 року по справі №914/2065/15 та прийняти нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що в матеріалах справи відсутнє реєстраційне посвідчення, як належний та допустимий доказ здійснення реєстрації права державної власності, відповідно до п.13 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, за Рудненською селищною радою на будинковолодіння по вул. Короленка, 1 в селищі Рудно, на підставі рішення виконкому від 13.11.1968 року №21. Разом з тим, посилається на відсутність доказів припинення права власності держави на спірне майно та законні підстави набуття права комунальної власності. Крім того, вказує, що спірне майно по вул. Короленка, 1 у м. Рудно перебувало на балансі залізниці та на правах її повного господарського відання.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 21.09.2015 року по справі №914/2065/15 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (вих.№745/вих від 13.11.2015 року). Зокрема, зазначив, що спірне майно є власністю територіальної громади смт. Рудно згідно свідоцтв на право власності, тобто є комунальною власністю; право власності на спірне майно оформлено на підставі рішення виконкому Рудненської селищної ради депутатів трудящих №21 від 13.11.1968 року. Поряд з тим, просив про відкладення розгляду справи для подання доказів.

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечив.

Колегія суддів, розглянувши усне клопотання представника відповідача-1, не знайшла підстав для його задоволення та відкладення розгляду справи, оскільки, представник відповідача-1 був присутній також і в попередньому судовому засіданні і в останнього була можливість подати докази, що підтверджують обставини, на які він посилається, заперечуючи проти вимог позивача. Разом з тим, слід зазначити, що апеляційний суд обмежений, передбаченим ст.102 ГПК України, двомісячним строком розгляду апеляційної скарги.

Представники відповідача-2 та третіх осіб в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання (арк. справи 66 том ІІ).

Оскільки, явка представників відповідача-2 та третіх осіб не визнавалась обовязковою, колегія суддів вважає за можливе, розглянути справу за їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача (скаржника) та відповідача-1, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, відповідно до оціночного акту №31 від 26.04.1945 року, що міститься в інвентаризаційній справі будівлі за адресою: селище Рудно, м. Львів, вул. Короленка, 1, спірна будівля, що побудована у 1936 році, знаходилася у власника міськкомгоспу (горкомхоз) на підставі акту націоналізації і перебувала у користуванні квартиронаймачів.

Разом з тим, в інвентаризаційній справі міститься виписка з рішення виконкому Рудненської селищної ради депутатів трудящих №21 від 13 листопада 1968 року, яким вирішено затвердити реєстр №1 від 13 листопада 1968 року домовласників, що належать Рудненській селищній раді депутатів трудящих по вул. Короленка, будинок №1.

Пункт 2 зазначеного вище рішення містить прохання до Львівського бюро технічної інвентаризації зареєструвати вказане домоволодіння за Рудненською селищною радою депутатів трудящих.

26 вересня 1997 року селищний голова Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова звернувся з листом №142р до начальника Львівського обласного бюро технічної інвентаризації з проханням виготовити технічну документацію на будинок №1 по вул. Короленка в смт. Рудно та видати дублікат реєстраційного посвідчення.

02 червня 1998 року селищний голова Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова звернувся з листом №54 до начальника Львівського обласного бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки з проханням повідомити про те, на чиєму балансі знаходиться будинок №1 по вул. Короленка в смт. Рудно, у відповідь на що, 05 червня 1998 року листом №1286 повідомлено, що згідно з рішенням Рудненського селищного виконкому від 13.11.1968 року №21, будинок №1 по вул. Короленка в смт. Рудно зареєстрований на праві власності за Рудненським селищним виконкомом.

Крім того, судом встановлено, що 17 лютого 1999 року Львівська дистанція цивільних споруд Львівської залізниці звернулася з листом за №102 до начальника Львівського обласного бюро технічної інвентаризації з проханням видати довідку, кому належить будинок №1 по вул. Короленка в смт. Рудно, в якому до 1997 року знаходився дошкільний виховний заклад №38 Львівської залізниці та який ліквідований у звязку з відсутністю коштів на його утримання. У відповідь на що, залізницю повідомлено, що зазначена будівля зареєстрована на праві власності за Рудненським селищним виконкомом (довідка від 17.02.1999 року №102).

08 жовтня 2002 року листом за №202 селищний голова Рудненської селищної ради звернувся до Львівського ОДКБТІ та ЕО з проханням видати дублікат свідоцтва про право власності на будинок №1 по вул. Короленка в смт. Рудно.

Зазначений дублікат свідоцтва видано на підставі рішення виконкому Рудненської селищної ради депутатів трудящих №21 від 13 листопада 1968 року.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (№27162382 від 31.08.2010 року, реєстраційний №31359917, номер запису 123 в книзі 1), будинок №1 по вул. Короленка в смт. Рудно оформлено за Рудненською селищною радою Залізничного району м. Львова на підставі дублікату свідоцтва про право власності на будинок від 25.10.2002 року, виданого Рудненською селищною радою на підставі рішення виконкому Рудненської селищної ради депутатів трудящих №21 від 13 листопада 1968 року.

В подальшому, 26 лютого 2010 року рішенням Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова Львівської області за №840 оформлено право державної власності на будівлю котельні, що знаходиться за адресою: вул. Короленка, 1 в м. Рудно, площею 23,8 кв. м.

На підставі зазначеного вище рішення видано свідоцтво на право власності на нерухоме майно: будівлю котельні, що знаходиться за адресою: вул. Короленка, 1 в м. Рудно, площею 23,8 кв. м, за територіальною громадою смт. Рудне в особі Рудненської селищної ради, форма власності комунальна. На підставі вказаного свідоцтва прийнято рішення про реєстрацію права власності згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №26073848 від 11.05.2010 року, реєстраційний №30381009.

Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця» звернулась до господарського суду з позовом до Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова та Виконавчого комітету Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Рудненської селищної ради депутатів трудящих №21 від 13 листопада 1968 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності серії КММ №001394 від 13.11.1968 року (дублікат) та скасування його реєстрації на будівлю за адресою: вул. Короленка, 1 в м. Рудно; визнання незаконним та скасування рішенням Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова Львівської області від 26.02.2010 року №840, яким оформлено право державної власності на будівлю котельні, яка розміщена за адресою вул. Короленка, 1 в м. Рудно та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.05.2010 року та скасування його реєстрації від 11.05.2010 року за №26073848. При цьому, позивач правовою підставою скасування чи визнання недійсними зазначених актів посилається на положення ст.393 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. З огляду на наведену правову норму, умовою для подання вказаного позову є невідповідність актів, прийнятих зазначеними органами, вимогам закону, а також порушення цими актами права власності або іншого титульного права. Незаконність може полягати як у невідповідності акта компетенції органу, який його прийняв, так і в безпосередньому порушенні права власності виданням такого акта. Позивачем у такому позові може бути власник або титульний володілець, право власності (або інше титульне право) якого порушене виданням переліченими органами актів. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації позивача у справі.

Статтею 1 Першого протоколу (1952 року) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Поряд з тим, відповідно ст.4 Конституції Української РСР від 30 січня 1937 року (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) економічну основу УРСР становили соціалістична система господарства і соціалістична власність на знаряддя та засоби виробництва, що утвердилися внаслідок ліквідації капіталістичної системи господарства, скасування приватної власності на знаряддя та засоби виробництва і знищення експлуатації людини людиною.

Статтею 5 вказаної Конституції передбачалось, що соціалістична власність в УРСР має або форму державної власності (всенародне добро) або форму кооперативно-колгоспної власності (власність окремих колгоспів, власність кооперативних об'єднань).

Відповідно до ст.6 Конституції 1937 року земля, її надра, води, ліси, заводи, фабрики, шахти, рудні, залізничний, водний і повітряний транспорт, банки, засоби зв'язку, організовані державою великі сільськогосподарські підприємства (радгоспи, машинно-тракторні станції і т. п.), а також комунальні підприємства і основний житловий фонд у містах і промислових пунктах були державною власністю, тобто всенародним добром.

Статтями 72,76,78 Конституції 1937 року передбачалось, що органами державної влади в областях, округах, районах, містах, селищах, станицях і селах УРСР були Ради депутатів трудящих. Виконавчими та розпорядчими органами обласних Рад депутатів трудящих, Рад депутатів трудящих адміністративних округів, районних, міських і сільських Рад депутатів трудящих були обирані ними виконавчі комітети в складі: голови, його заступників, секретаря і членів. Виконавчі комітети Рад депутатів трудящих (області, округи, району, міста, селища, станиці, села) здійснювали керівництво культурно-політичним та господарським будівництвом на своїй території на основі постанов відповідних Рад депутатів трудящих та вищестоящих державних органів.

Крім того, на момент виникнення спірних відносин діяв Цивільний кодекс УРСР від 1963 року, згідно з ст.87 якого, соціалістичною власністю є: державна (загальнодержавна) власність; колгоспно-кооперативна власність; власність профспілкових та інших громадських організацій.

Колегія суддів погоджується, що спірне майно перебувало на праві державної власності.

Відповідно до оціночного акту №31 від 26.04.1945 року, що міститься в інвентаризаційній справі будівлі за адресою: селище Рудно, м. Львів, вул. Короленка, 1 спірна будівля, що побудована у 1936 році, знаходилася у власника міськкомгоспу (горкомхоз) на підставі акту націоналізації.

Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (що діяла на час виникнення спірних відносин) передбачалось, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до п.4 зазначеної Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належали місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності.

Разом з тим, пунктом 14 вказаної вище Інструкції передбачалось, що при винесенні виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, що належить місцевій Раді депутатів трудящих, державній, кооперативній або громадській установі, підприємству чи організації, бюро технічної інвентаризації, на підставі цього рішення, провадить реєстрацію будинку або домоволодіння та видає реєстраційне посвідчення.

З огляду на наведені вище положення законодавства, що діяло на момент виникнення спірних відносин, виконком Рудненської селищної ради депутатів трудящих в межах повноважень приймав рішення про реєстрацію спірної будівлі на праві державної власності за Рудненською селищною радою.

Відповідно до ст.89 ЦК Української РСР державна власність основна форма соціалістичної власності. Держава є єдиним власником всього державного майна. Підстави набуття (припинення) права власності визначаються за законодавством, чинним на час виникнення відповідних правовідносин.

Згідно з ст.7 Закону Української РСР «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве самоврядування» від 07.12.1990 року до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць належало майно, яке передавалось безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, майно, яке створювалось і купувалось органами місцевого самоврядування за рахунок належних їм коштів, а також майно, вказане в Законі України «Про власність».

Статтями 31, 32 ЗУ «Про власність» передбачалось, що комунальна власність належала до державної власності. Суб'єктами права комунальної власності були адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем Державним територіально-галузевим обєднанням «Львівська залізниця» не доведено належними та допустимими доказами своє право на спірне майно, так само як і не зазначено обставин, які б засвідчували факт порушення його прав відповідачем щодо оформлення права власності на спірне майно.

При цьому, посилання скаржника на те, що у спірному приміщенні до 1997 року знаходився дошкільний виховний заклад №38 Львівської залізниці, який ліквідований у звязку з відсутністю коштів на його отримання не може свідчити про належності самого будинку №1 по вул. Короленка у смт Рудно на праві власності чи іншому праві саме позивачу Державному територіально-галузевому обєднанню «Львівська залізниця». Позивачем не надано суду доказів, які б засвідчували, що спірна будівля побудована, реконструйована позивачем, а також доказів, що йому надавалася земельна ділянка під зазначені цілі, розроблялася відповідна проектно кошторисна документація.

Поряд з тим, не беруться до уваги і твердження скаржника про знаходження спірної будівлі на його балансі, оскільки, баланс це форма бухгалтерського обліку, визначення складу та вартості майна і не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації). Знаходження майна на балансі підприємства не може свідчити про право власності на нього.

Посилання скаржника на передачу залізниці в повне господарське відання все державне майно, що перебувало на балансі підприємства, колегія суддів до уваги не бере, адже, в установчому договорі від 24 жовтня 1991 року відсутній перелік майна, що передається у повне господарське відання залізниці.

Крім того, судом встановлено, що в Інвентаризаційній справі міститься звернення начальника дистанції цивільних споруд на ст. Львів від 17.02.1999 року №102 до Львівського БТІ з проханням надати інформацію, кому належить будинок по вул. Короленка, 1 у смт Рудно, що свідчить про те, що у позивача не було інформації та підтверджуючих документів належності йому спірної будівлі.

З огляду на все наведене вище, позивачем не доведено право власності Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» на спірну будівлю, що знаходиться за адресою: вул. Короленка, 1 в смт. Рудно, відтак, колегія суддів і не вбачає в даному випадку порушення прав позивача, матеріалами справи підтверджується та доведено відповідачем-1, що спірне майно: будівля за адресою: вул. Короленка, 1 в смт. Рудно, було націоналізоване державою і передано міськкомунгоспу.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем такі обставини не доведено.

Беручи до уваги все наведене вище, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в позові повністю з огляду на відсутність порушеного права позивача, оскільки останнім не доведено належності спірного майна залізниці.

При прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними, а твердження зазначені в апеляційній скарзі спростовані рішенням суду першої інстанції.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.03.2015 року по справі №907/23/15 прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до п.4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, якщо позов залишено без задоволення, судовий збір не стягується.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 21.09.2015 року по справі №914/2065/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №914/2065/15 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 07.12.2015 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_5