ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Справа № 924/421/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач у справі)
Короткевича О.Є.,
Погребняка В.Я.,
розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"
на постанову та рішеннявід 16.09.2015 Рівненського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 господарського суду Хмельницької області
у справі№ 924/421/15 господарського суду Хмельницької області

за позовом публічного акціонерного товариства "Рівнеазот"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг", 2. Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"
провизнання недійсним договору застави

в судовому засіданні взяли участь представники:

ПАТ "УкрСиббанк" - Пенський А.В., довір.,

ПАТ "Рівнеазот" - Бруль А.С., довір.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 04.06.2015 (суддя -Радченя Д.І.) у справі № 924/421/15 задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" (далі - ПАТ "Рівнеазот", Позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" (далі - ТОВ "Євро Лізинг", Відповідач-1), публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк", Відповідач-2). Визнано недійсним Договір застави №132065 від 04.07.2008, укладений між ТОВ "Євро Лізинг" та ПАТ "Укрсиббанк", зокрема, Додаткову угоду №27 від 24.02.2011 в частині передачі в заставу чотирьох транспортних засобів ПАТ "Рівнеазот": - Ford Тоurneo Соnnесt 1.8 ТDСІ, шасі №WFOJXXTTPJ8C28096, державний реєстраційний номер АА5391 НР; - Ford Тоurneo Соnnekt 1.8 ТDСІ, шасі №WFOJXXTTPJ7Р46667, державний реєстраційний АА5392НР; - Skoda Superb Classic 1,8 МТ, шасі №ТМВDL23UX8B301667, державний реєстраційний АА9618НР; - Skoda Octavia А5 Liftback Ambiente 1,6, шасі №ТМВСА41Z88В157371, державний реєстраційний №АА9617НР. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ПАТ "УкрСиббанк" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 04.06.2015 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 (головуючий суддя - Дужич С.П., судді: Павлюк І. Ю., Саврій В.А.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення господарського суду Хмельницької області від 04.06.2015 - без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ПАТ "УкрСиббанк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 04.06.2015, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 та припинити провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Рівнеазот" просить залишити без змін рішення господарського суду Хмельницької області від 04.06.2015, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.09.2015, а в задоволенні касаційної скарги ПАТ "УкрСиббанк" - відмовити.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача-2, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ "Рівнеазот" в повному обсязі, місцевий суд виходив з того, що Договір застави транспортних засобів №132065 від 04.07.2008, зокрема, його Додаткова угода №27 в частині передачі чотирьох зазначених вище транспортних засобів ПАТ "Рівнеазот" в заставу, не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про фінансовий лізинг", ч. 2 ст. 13 Закону України "Про заставу", у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсною на підставі ч.1 ст. 203 ч.1 ст. 215 ЦК України та ст. 14 Закону України "Про заставу".

З вказаним висновком повністю погодився суд апеляційної інстанції та додав, що відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України право на звернення з позовом визнати недійсним оспорюваний правочин надано як стороні такого правочину, так і заінтересованій особі. ПАТ "Рівнеазот" є заінтересованою особою з приводу укладення між ТОВ "Євро Лізинг" та ПАТ "Укрсиббанк", зокрема, Додаткової угоди №27 від 24.02.2011 до Договору застави транспортних засобів №13206504.07.2008, оскільки останнє перебуває в лізингових відносинах із ТОВ "Євро Лізинг" і даним Додатком до Договору застави транспортних засобів може порушено його право на отримання у власність зазначених вище автомобілів, тому вимога про визнання недійсним Договору застави транспортних засобів, зокрема, Додаткової угоди №27 від 24.02.2011 в частині передачі в заставу чотирьох транспортних засобів, які перебувають у користуванні ПАТ "Рівнеазот", правомірно заявлена Позивачем.

Однак, колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони є передчасними, зробленими без належної оцінки обставин справи та з порушенням вимог чинного законодавства.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2015 ПАТ "Рівнеазот" звернулося до господарського суду з позовною заявою, яку підписав представник Позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 681-Юв від 16.12.2013. Проте, суд першої інстанції не звернув увагу, що до позовної заяви додано довіреність № 681-Юв від 16.12.2014, відтак, не надав оцінку зазначені обставині в контексті наявності повноважень представника на звернення з позовом від імені ПАТ "Рівнеазот".

При цьому, як встановлено місцевим судом в ході розгляду справи, Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на такі підстави як: укладення договору застави чотирьох транспортних засобів без згоди ПАТ "Рівнеазот", що суперечить вимогам ст. 9 Закону України "Про фінансовий лізинг" та ст.578 ЦК України; невідповідність договору застави транспортних засобів №132065 від 04.07.2008 (додаткової угоди № 27 від 24.02.2011) вимозі щодо форми договору - його нотаріального посвідчення. Разом з цим, Позивач звертає увагу суду, що спірні транспортні засоби відповідно до судового рішення господарського суду Хмельницької області по справі № 924/894/14 від 08.09.2014 (залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.05.2015), є власністю ПАТ "Рівнеазот", а, отже, не можуть бути у заставі будь-яких інших осіб без згоди власника.

Погодившись з доводами позовної заяви про необхідність згоди ПАТ "Рівнеазот" (лізингоодержувача за договором фінансового лізингу № 880 від 01.07.2008) на укладення ТОВ "Євро Лізинг" (лізингодавцем) договору застави транспортних зазобів з ПАТ "Укрсиббанк" судом першої інстанції не було належним чином досліджено виникнення права власності Позивача на спірні транспортні засоби та його право на звернення до господарського суду з відповідним позовом.

Так, за приписами ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 12.2 Договору фінансового лізингу № 880 від 01.07.2008 протягом усього терміну дії Договору лізингу транспортний засіб є власністю лізингодавця - ТОВ "Євро Лізинг".

Право власності на предмет фінансового лізингу (транспортні засоби) набувається лізингоодержувачем - ПАТ "Рівнеазот" після сплати повної суми лізингових платежів та залишкової вартості згідно з Договором лізингу (п.12.5 Договору). При цьому, п.12.6 цього Договору визначено, що перехід права власності на транспортний засіб до лізингоодержувача оформляється всіма необхідними документами, що передбачені чинним законодавством.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, відповідний договір купівлі-продажу від 12.08.2014 був укладений на підставі рішення господарського суду Хмельницької області у справі № 924/894/14 від 08.09.2014 (залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 02.09.2015).

Встановивши наведені вище обставини в ході розгляду матеріалів справи, суд першої інстанції вказав, що єдиним власником спірних автомобілів є ПАТ "Рівнеазот".

Разом з цим, місцевий суд послався на ч.1 ст. 317 ЦК України та положення ст.9 Закону України "Про фінансовий лізинг", згідно яких лізингоодержувачу забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Зі змісту зазначених норм господарський суд зробив висновок, що права лізингоодержувача (ПАТ "Рівнеазот") на предмет лізингу (чотири автомобілі) захищаються законом на рівні прав власника, а силу приписів ст. 578 ЦК України щодо передачі в заставу майна, що є у спільній власності, лише за згодою усіх співвласників, спірні транспортні засоби можуть бути передані в заставу лише за згодою ПАТ "Рівнеазот".

Однак, викладені в оскаржуваному рішенні суперечливі висновки щодо права власності на предмет лізингу ПАТ "Рівнеазот" (єдиний власник чи співвласник) не можна вважати законним та обґрунтованим.

До того ж, встановивши зазначені вище обставини, в тому числі пославшись на рішення господарського суду Хмельницької області у справі № 924/894/14 від 08.09.2014, судом першої інстанції при розгляді позовної заяви не було надано правову оцінку встановленим названим рішенням обставинам та не встановлено в межах даного спору момент виникнення у Позивача права власності на чотири автомобілі, зокрема, в контексті наявності порушеного права ПАТ "Рівнеазот" та права останнього на звернення з позовом про визнання недійсним Договору застави №132065 від 04.07.2008, зокрема, Додаткової угоди №27 від 24.02.2011 в частині передачі в заставу чотирьох спірних транспортних засобів.

Відповідно до п. 4.2. договору застави, договір укладається з реєстрацією обтяжень в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Про відсутність зареєстрованого у встановленому чинним законодавством порядку права власності зазначив представник ПАТ "Рівнеазот" в засіданні суду касаційної інстанції. При цьому, представник ПАТ "Укрсиббанк" повідомив у судовому засіданні та зазначив в касаційній скарзі, що про обтяження спірних транспортних засобів ТОВ "Євро Лізинг" на користь банку свідчить запис в Єдиному державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 28 від 09.07.2008 (зі змінами та доповненнями).

Ухвалюючи рішення про визнання недійсною оспорюваної угоди з підстав недотримання вимог ст. 13 Закону України "Про заставу" (в редакції Закону України від 06.10.2010 № 2435VІ) щодо її нотаріального посвідчення суд першої інстанції, поміж іншого послався на ст. 5 ЦК України, норми ч. 3 якої визначають, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Проте, аналізу наведеної норми в контексті застосування до спірних правовідносин оскаржуване судове рішення не містить.

Суд апеляційної інстанції на наведені порушення уваги не звернув та їх не усунув. Поряд з цим, апеляційний суд припустився аналогічних порушень.

Згідно з ч. 2 ст. 105 ГПК України у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені, зокрема, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Так, визнавши за ПАТ "Рівнеазот" відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України право як заінтересованої особи на звернення з позовом про визнання угоди недійсною, апеляційний суд зазначив, що Позивач на час укладення Додатку до договору застави являвся володільцем та користувачем транспортних засобів, які були передані лізингодавцем у заставу банку і даним Додатком до Договору застави транспортних засобів може бути порушено його право на отримання у власність зазначених вище автомобілів.

До того ж, відхиляючи доводи апеляційної скарги ПАТ "Укрсиббанк" про те, що даний спір повинен розглядатися в рамках справи про банкрутство ТОВ "Євро Лізинг", апеляційний суд зазначив, що право пред'являти вимоги про вчинення відповідних дій стосовно предмета лізингу - чотирьох транспортних засобів, які з 26.12.2013 перейшли у власність Позивача (сплачено залишкову вартість предмету), в тому числі і звернення з позовом щодо визнання недійним Договору застави транспортних засобів №132065 від 04.08.2008, зокрема, його Додаткової угоди №27 в частині передачі цих чотирьох транспортних засобів, виникло у Позивача з 26.12.2013. При цьому апеляційний суд встановив, що оскільки провадження у справі № 924/1282/13 про банкрутство ТОВ "Євро Лізинг" порушено 28.10.2013, то така вимога є поточною і відповідно до ст. ст. 10, 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) повинна розглядатися в позовному провадженні господарським судом.

Наведені у даній постанові Вищого господарського суду України суперечливі висновки стосовно права власності та права вимоги Позивача на спірні автомобілі, а також інші недоліки у вирішенні спору, яких припустилися суди попередніх інстанцій, свідчать про передчасність здійснених висновків стосовно позовної заяви ПАТ "Рівнеазот".

Поряд з наведеним необхідно звернути увагу на те, що справа № 924/1282/13 про банкрутство ТОВ "Євро Лізинг" перебуває на стадії ліквідаційної процедури відповідно до постанови про визнання банкрутом від 23.07.2015. Про прийняття вказаної постанови представник Відповідача-2 зазначав у своїй заяві б/н від 28.07.2015 до Рівненського апеляційного господарського суду (а.с. 131). У зв'язку з цим, не можна вважати правомірним посилання апеляційного суду на абз.4 ч.8 ст. 23 Закону про банкрутство, яким визначено, що до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають будь-які (незалежно від характеру правовідносин) поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. При цьому, апеляційний суд не звернув увагу, що названою нормою Закону про банкрутство також передбачено, що поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Переглядаючи рішення місцевого суду за апеляційною скаргою Відповідача-2, в порушення приписів ст. ст. 43, 101 ГПК України, судом апеляційної інстанції не було з'ясовано всіх обставин справи, зокрема, стосовно стадії справи про банкрутства станом на день прийняття оскаржуваної постанови від 16.09.2015. У зв'язку з цим, висновок апеляційного суду про розгляд даного спору у позовному провадженні має значення в контексті обрання ПАТ "Рівнеазот" способу захисту свого права, зокрема, права на звернення з відповідними вимогами до ТОВ "Євро Лізинг" в межах справи про банкрутство у встановленому Законом про банкрутство порядку .

На думку касаційного суду, з'ясування вказаних у даній постанові обставин має значення при розгляді позовної заяви ПАТ "Рівнеазот".

У зв'язку із викладеним та керуючись повноваженнями, передбаченими нормами ч. 3 ст. 1119 ГПК України, суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати як незаконні оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Місцевому ж суду при новому розгляді справи слід усунути недоліки, викладені в даній постанові, вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, дати належну правову оцінку доказам, доводам та запереченням учасників судового процесу та здійснити розгляд справи відповідно до норм законодавства ( ч. 1 ст. 11112 ГПК України).

З урахуванням викладеного та керуючись нормами ст.ст. 42, 43, 43, 77, 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити частково.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 та рішення господарського суду Хмельницької області від 04.06.2015 у справі № 924/421/15 скасувати.

3. Справу № 924/421/15 передати на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді О.Є. Короткевич

В.Я. Погребняк

Постанова виготовлена та підписана 27.11.2015