РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року Справа № 903/456/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Гулова А.Г.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністью "Понінківська картонно-паперова фабрика" на ухвалу господарського суду Волинської області від 14.09.15р. у справі № 903/456/15 (суддя Якушева Інна Олександрівна)

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІАЛ-БУД"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністью "Понінківська картонно-паперова фабрика"

про стягнення в сумі 39 339 грн 06 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 9 червня 2015 року у справі № 903/456/15 (том 1, а.с. 89-91) позов товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІАЛ-БУД" (надалі Позивач) до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Понінківська картонно-паперова фабрика" (надалі Відповідач) про стягнення 39 339 грн 06 коп. задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача: 3 0795 грн заборгованості, 1 623 грн 35 коп. пені, 266 грн 85 коп. процентів річних, 6 653 грн 86 коп. інфляційних. Також, даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 738 грн 60 коп..

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 липня 2015 року рішення господарського суду Волинської області від 9 червня 2015 року в справі № 903/456/15 залишено без змін, а апеляційну скаргу Відповідача без задоволення (том 1, а.с. 158-163).

3 вересня 2015 року Відповідач звернувся до місцевого господарського суду із заявою про розстрочку виконання даного рішення від 9 червня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 14 вересня 2015 року в справі № 903/456/15 (а.с. том 1, а.с. 221-222) зазначену заяву Відповідача про розстрочку виконання рішення господарського суду Волинської області від 9 червня 2015 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Відповідавч звернувся з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 21-22), у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове процесуальне рішення, яким повністю задоволити заяву про розстрочку виконання рішення у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, зокрема статті 121 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, апелянт як на підставу скасування ухвали суду посилається на те, що Відповідач визнає дану заборгованість та докладає максимальних зусиль до виконання рішення суду, проте, з огляду на наявність заборгованості, перед Відповідачем, інших контрагентів, як зауважує Відповідач, він змушений звертатися із заявою про розстрочку виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 10 листопада 2015 року апеляційну скаргу Відповідача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18 листопада 2015 року на 15 годину 30 хвилин.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 17 листопада 2015 року в справі № 903/456/14 (том 2, а.с. 39), з підстав вказаних у даному розпорядженні, внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді та визначено колегію суддів в складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Гулова А.Г., суддя Олексюк Г.Є..

На виконання вимог ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 10 листопада 2015 року Позивач подав відзив на апеляційну скаргу (том 2, а.с. 45-48) в якому, з підстав вказаних у даному відзиві, просить суд залишити ухвалу господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу Відповідача без задоволення.

Ухвалою суду від 18 листопада 2015 року, з підстав, висвітлених у даній ухвалі, розгляд справи було відкладено на 2 грудня 2015 року на 14 годину 15 хвилин (том 2, а.с. 42).

Представники Позивача та Відповідача в судове засідання від 2 грудня 2015 року не зявилися. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, про що свідчать повідомлення про врученя поштового відправлення (том 2, а.с. 43-44). Водночас, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10 листопада 2015 року явка сторін не була визнана обовязковою.

В той же час, Позивач направив на адресу Рівненського апеляційного господарського суду відзив, в котрому, з підстав, висвітлених у даному відзиві, зазначив про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, зважаючи на той факт, що Відповідачем було в добровільному порядку повністю погашено заборгованість, стягнуту з нього за рішенням суду та просив здійснити розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26 грудня 2011 року: у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору; господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.); при цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору і міститься апеляційна скарга Відповідача, в котрій висвітлена його позиція, так як і зважаючи на закінчення пятнадцятиденного строку, встановлено для розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, в правовому полі статтей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників Позивача та Відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали та обставинами справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, виходячи з наступного.

Позивач звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до Відповідача про стягнення 32 795 грн боргу, 1 623 грн 35 коп. пені, 266 грн 85 коп. річних, 6 653 грн 86 коп. інфляційних.

Як вказано вище у даній постанові рішенням господарського суду Волинської від 9 червня 2015 року у справі № 903/456/15 (том 1, а.с. 89-91) позов Позивача до Відповідача про стягнення 39 339 грн 06 коп. задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача: 3 0795 грн заборгованості, 1 623 грн 35 коп. пені, 266 грн 85 коп. процентів річних, 6 653 грн 86 коп. інфляційних. Також, даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 738 грн 60 коп..

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 липня 2015 року рішення господарського суду Волинської області від 9 червня 2015 року в справі № 903/456/15 залишено без змін, апеляційну скаргу Відповідача без задоволення (том 1, а.с. 158-163).

28 серпня 2015 року, на виконання рішення господарського суду Волинської області від 9 червня 2015 року, постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 29 липня 2015 року видано наказ про примусове виконання рішення суду (том 1, а.с. 166).

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що 3 вересня 2015 року Відповідач подав заяву про розстрочку виконання рішення господарського суду Волинської області від 9 червня 2015 року щодо стягнення 36 077 грн 66 коп. строком на 2 календарних місяці із наступними щомісячними платежами:

· вересень 2015 року - Відповідач перераховує Позивачу кошти в розмірі 15 000 грн;

· жовтень 2015 року Відповідач перераховує Позивачу кошти в розмірі 21 077 грн 66 коп..

Колегія суду зауважує, що відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 121 Господарського процесуального кодексу України: при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання; про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку; в необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Рівненський апеляційний господарський суд, звертає увагу на те, що відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17 жовтня 2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", господарський суд на підставі статті 121 Господарського процесуального кодексу України має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі-рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно із пунктом 7.1.2 даної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України: розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі; строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом; при цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками).

Як вбачається з пункту 7.2 вищевказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України: підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Відповідно до пункту 7.6 згаданої Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України: частина третя статті 121 Господарського процесуального кодексу України вимагає від господарського суду винесення ухвали про відстрочку або розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку його виконання. Відповідна ухвала може бути оскаржена в апеляційному та в касаційному порядку. За відсутності підстав для вчинення зазначених процесуальних дій господарський суд виносить ухвалу про відмову відповідно у відстрочці або розстрочці виконання рішення, у зміні способу і порядку його виконання.

Поряд з тим, колегія суддів констатує, що згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26 грудня 2003 року „Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Розглядаючи заяву боржника, суд виходить з того, що господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, тому розглядаючи цю заяву боржника, суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На обґрунтування відстрочки виконання рішення господарського суду Волинської області від 9 червня 2015 року по справі № 903/456/15 Відповідач посилається на наявність значної дебіторської заборгованості його контрагентів, а також на складне фінансове становище.

Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 16 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Вирішуючи питання про застосування відстрочки або розстрочки виконання рішення суду, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан тощо.

Тобто, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але також необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

З наведеного вбачається, що надання розстрочки виконання судового рішення повязується із об'єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відповідачем в підтвердження важкого фінансового становища було долучено до матеріалів справи наступні докази: рішення судів про стягнення з юридичних осіб на користь Відповідача боргу, довідку про кількість працівників Відповідача (том 1, а.с. 171-186), баланс (звіт про фінансовий стан) на 30 червня 2015 року, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2015 року (том 1, а.с. 209-212).

Також, Відповідачем, в підтвердження проведення дій щодо намагання виконання рішення суду від 9 червня 2015 року, долучено до матеріалів справи платіжне доручення № 2380 від 25 серпня 2015 року на суму 5 000 грн (том 1, а.с. 187) із призначенням платежу «Додаткові роботи по заливці фундамента згідно Договору № 28/10/14-44 від 28 жовтня 2014 року».

Поряд з тим, колегія суддів дослідивши зазначені докази, не вбачає підстав для віднесення їх до категорії належних та допустимих доказів, котрі направленні саме на підтвердження складного фінансового становища, виходячи з наступного.

Відповідач, звернувся з апеляційною скаргою до місцевого господарського суду 29 жовтня 2015 року (що підтверджується відтиском штемпеля канцелярії суду; том 2, а.с. 21), водночас, згідно запропонованого Відповідачем в заяві про розстрочку виконання рішення суду, графіка погашення (а саме: вересень Відповідач зобовязався сплатити для Позивача 15000 грн.; жовтень Відповідач зобовязався сплатити Позивачу 21 077 грн 66 коп.), не вбачається вчинення Відповідачем будь-яких дій (що б проявлялися в частковій оплати заборгованості) щодо намагання виконання рішення суду та погашення заборгованості, згідно запропонованого ним самим же графіком. Дане опосередковано свідчить про намагання затягування Відповідачем часу щодо виконання рішення суду та свідоме ухилення від його виконання.

Подане ж Відповідачем платіжне доручення на суму 5 000 грн не свідчить про таке виконання рішення суду, оскільки воно було здійснено до подання заяви про розстрочку рішення суду та поза межами графіка погашення заборгованості.

З метою визначення фінансоваого стану підприємства проводиться фінансовий аналіз підприємства, який складається з таких етапів: оцінка майнового стану підприємства та динаміка його зміни; аналіз фінансових результатів діяльності підприємства; аналіз ліквідності; аналіз ділової активності; аналіз платоспроможності (фінансової стійкості); аналіз рентабельності.

Основним джерелом інформації для фінансового аналізу є бухгалтерська (фінансова) звітність підприємства за два останні календарні роки та останній звітний період.

Поряд з тим, колегія суду звертає увагу на той факт, що Відповідачем були подані такі документи Баланс за формою № 1 та звіт про фінансові результати за формою № 2 станом на 30 червня 2015 року, що позбавляє суд можливості дослідити динаміку економічного розвитку та фінансових активів Відповідача в цілому.

Крім того, колегія суду дослідивши показники, наявні в копіях Балансу за формою № 1 та звіту про фінансові результати за формою № 2, зауважує, що дійсно прослідковується нестабільний стан Відповідача за другий квартал 2015 року. Водночас, такі докази не були подані Відповідачем станом на третій квартал, коли саме й звертався Відповідач до суду із відповідною заявою.

В той же час, дослідивши дані фінансові документи, колегія суду зауважує, що з них вбачається цілком задовільний стан Відповідача та його платоспроможність.

При цьому, колегія суддів констатує, що Баланс та звіт про фінансові результати Відповідача (що подані) не є виключною обставиною в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України, з наявністю якої пов'язується можливість надання розстрочки виконання рішення. Важке фінансове становище Відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних обставин, що унеможливлює виконання рішення суду.

Наявність дебіторської заборгованості контрагентів за договорами постачання перед Відповідачем не може бути підставою для розстрочки виконання рішення, оскільки ця обставина не є доказом неможливості чи утруднення виконання судового рішення.

При цьому, посилаючись на відсутність коштів для виконання рішення суду в достатньому розмірі на банківських рахунках, заявник жодних доказів на підтвердження цього не подав.

Разом з цим, вирішуючи питання про надання розстрочки виконання рішення, суд враховує не тільки матеріальне становище боржника, але й матеріальні інтереси стягувача, оскільки невиконання протягом тривалого часу зобовязання перед своїм контрагентом за договором та рішення суду порушує і матеріальні інтереси стягувача та може призвести до негативних наслідків для нього.

Відповідач не отримав повного розрахунку від Позивача за виконані роботи, а стягнуті на його користь суми інфляційних втрат, процентів річних носять компенсаційний характер.

Обов'язковою умовою надання розстрочки є, зокрема, не тільки обставини, підтверджені належними доказами щодо об'єктивної неможливості виконати рішення суду у строк, які, до того ж, мають бути винятковими, але й реальну можливість виконання такого рішення в подальшому.

Однак, заявником не обґрунтовано і не подано доказів на підтвердження реальної можливості проведення розрахунків із стягувачем в майбутньому, оскільки розстрочка виконання рішення повинна забезпечити його виконання в межах строку розстрочення, а не ухилення від його виконання на певний час.

Враховуючи наведені положення законодавства в сукупності з дослідженими доказами, колегія суду зазначає, що останні опосередковано свідчить про відсутність можливості настання негативних наслідків виконання рішення суду в разі ненадання розстрочки (зокрема банкрутство підприємства), та на відсутність законних підстав для надання розстрочки.

Також матеріалами справи підтверджено, що Відповідач й надалі проводить свою господарську діяльність.

При цьому, Рівненський апеляційний господарський суд враховує можливі негативні наслідки для Відповідача при виконанні рішення у встановлений строк але, перш за все, враховує такі ж наслідки і для Позивача у виконавчому провадженні при затримці виконання рішення та вважає за необхідне не допускати їх настання (оскільки саме надання таких відстрочок у даному випадку може зробити виконання цього судового рішення неможливим у майбутньому).

Крім того, з огляду на наведене вище, колегія суду зауважує, що на моменту розгляду справи Рівненським апеляційним господарським судом Відповідачем повністю погашено заборгованість, що свідчить про добровільне виконання рішення суду (том 2, а.с. 49-50). Дане, в свою чергу засвідчує по відсутність необхідності у розстроченні заборгованості по рішенню суду з огляду на її відсутність.

З матеріалів справи не вбачається та Відповідачем взагалі не надано будь-яких доказів на підтвердження своєї вимоги про розстрочку виконання рішення суду.

З огляду на усе зазначене вище Рівненський апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні заяви Відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвалу господарського суду Волинської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Відповідачем.

Керуючись статями 49, 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Понінківська картонно-паперова фабрика" - залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Волинської області від 14 вересня 2015 року в справі № 903/456/15 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 903/456/15 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гулова А.Г.