ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа № 19/49-10

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.;

при секретарі Марченко В.О.,

за участю представників сторін:

ліквідатора не зявився,

боржника ОСОБА_1 (дов.№б/н від 02.01.2015р.),

кредитора ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №220 від 13.05.2005 року, за договором надання правової допомоги від 01.09.2015р.),

ОСОБА_4 - ОСОБА_5 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №238 від 04.08.2006 р., на підставі договору про надання правової допомоги від 30.10.2015р.), ОСОБА_6 (на підставі договору про надання правової допомоги від 30.10.2015р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фермерського господарства "ОСОБА_7І." в особі ліквідатора ОСОБА_8 (вх.№5144С/2) на ухвалу господарського суду Сумської області від 19.10.2015р. у справі № 19/49-10,

за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Білопілля,

до Фермерського господарства "ОСОБА_7І.", с. Нижня Сироватка, Сумська область,

про банкрутство, -

ВСТАНОВИЛА:

До господарського суду Сумської області у межах справи про банкрутство звернувся ліквідатор з заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування до нього від 26.12.2009 року і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р., що укладені між Фермерським господарством ОСОБА_7І. та ОСОБА_4.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 15.01.2015р., залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015р., у задоволенні заяви №02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014 року ліквідатора ФГ ОСОБА_7І. арбітражного керуючого ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування, який укладений 26.12.2009 року між ФГ ОСОБА_7І. та ОСОБА_4, та угоди про залік зустрічним грошових вимог, укладеної 22.01.2010 року між ФГ ОСОБА_7І. та ОСОБА_4, відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2015р. ухвалу господарського суду Сумської області від 15.01.2015р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015р. у справі №19/49-10 скасовано. Справу №19/49-10 передано на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Скасовуючи вищезазначені судові акти, суд касаційної інстанції зазначив, що суди попередніх інстанцій, в порушення вимог ст.ст.43, 84 Господарського процесуального кодексу України, не надали належної правової оцінки змісту заяви ліквідатора ОСОБА_8 про визнання недійсними договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009р. та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р., укладених між ФГ ОСОБА_7І. та ОСОБА_4, з урахуванням заяви про зміну підстав визнання договорів недійсними, а саме: не зясували та не надали правового аналізу підстав згідно з ч.11 ст.17 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та мотивам звернення ліквідатора із заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу та угоди про залік зустрічних вимог, з врахуванням заяви про зміну підстав визнання договорів недійсними.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 19.10.2015 року (суддя Костенко Л.А.) у задоволенні заяви ліквідатора Фермерського господарства ОСОБА_7І. №02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014р. про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 року і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р., що укладені між Фермерським господарством ОСОБА_7І. та ОСОБА_4, відмовлено.

Ліквідатор боржника з ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить ухвалу господарського суду Сумської області від 19.10.2015 року по справі №19/49-10 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ліквідатора Фермерського господарства ОСОБА_7І. №02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014р. про визнання недійсними договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009р. і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р., що укладені між Фермерським господарством ОСОБА_7І. та ОСОБА_4.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що наведені у ч.11 ст.17 Закону підстави є спеціальними та безпосередньо повязані з відносинами неспроможності (банкрутства), тому надають можливість визнати у справі про банкрутство угоду недійсною як у процедурі санації, так і у процедурі ліквідації боржника. Крім того, вважає, що господарським судом Сумської області не взяті до уваги доводи ліквідатора про відсутність комбайна та устаткування у ФГ ОСОБА_7І. станом на дату укладання договору купівлі-продажу зазначеного майна (26.12.2009р.) та неможливості передачі його за актом ОСОБА_4 (27.12.2009р.) з огляду на те, що зернозбиральний комбайн Case IH 2388 серії HAJ 304158 208 року випуску, жатка зернова Case серія CBJ 043445, теліжка для жатки Case перебували на той час у розшуку.

17.11.2015р. від ОСОБА_4 надійшов відзив (вх.№15541) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що договір купівлі-продажу від 26 грудня 2009 року та угода про залік зустрічних грошових вимог від 22 січня 2010 року не мають ознак фіктивності, угоди укладені уповноваженими особами, юридичним наслідком угод є набуття права власності на комбайн та устаткування до нього ОСОБА_4 Дані обставини досліджені судом першої інстанції. Крім того, суд касаційної інстанції у постанові від 18.08.2015 року по даній справі зазначив, що спірні угоди направлені на реальне настання правових наслідків, та погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для визнання угод недійсними згідно з ч.5 чт.203 , ст.215 ЦК України. З огляду на зазначене, ОСОБА_4 вважає ухвалу місцевого господарського суду від 19.10.2015 року по справі №19/49-10 обґрунтованою та такою, що прийнята на підставі повного та всебічного розгляду справи по суті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою.

18.11.2015р. від представника ФГ "ОСОБА_7І" до суду надійшло клопотання (вх.№15584), в якому просить витребувати у ОСОБА_4 оригінали договору купівлі-продажу зернозбирального комбайна від 26.12.2009р. з актом прийняття-передачі від 27.12.2009 року та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2015р. задоволено клопотання представника кредитора ФОП ОСОБА_2М про продовження строку розгляду апеляційної скарги по даній справі за межі строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України. Розгляд справи відкладено на "30" листопада 2015р. об 11:30 год. Клопотання представника Фермерського господарства ОСОБА_7І. задоволено - витребувано у ОСОБА_4 оригінали договору купівлі-продажу зернозбирального комбайна від 26.12.2009р. з актом прийняття-передачі від 27.12.2009 року та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р. Зобов`язано кредитора виконати вимоги ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 05.11.2015р., зокрема, надати відзив на апеляційну скаргу. Зобовязано сторони надати суду довідки та витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на день розгляду справи.

30.11.2015р. від представника ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання (вх.№16046), в якому, посилаючись на ст.38 ГПК України, просить витребувати матеріали справи №587/1172/14-ц з Сумського районного суду Сумської області до Харківського апеляційного господарського суду.

30.11.2015р. від представника кредитора ФОП ОСОБА_2 до суду надійшов відзив (вх.№16065) на апеляційну скаргу, в якому просить суд задовольнити апеляційну скаргу ліквідатора. До вказаного відзиву на апеляційну скаргу надано копію ухвали господарського суду Сумської області від 27.03.2009р. по справі №3/130-09, копію домовленості по взаємовідносинам між ФОП ОСОБА_2 та ФГ «ОСОБА_7І.», копію рішення господарського суду Сумської області від 05.10.2009р. по справі №3/130-09, копію рішення господарського суду Сумської області від 02.11.2009 року по справі №10/274-09, копію акту арешту й опису майна від 11.03.2010 року, копію листа Інспекції державного технічного нагляду Сумської обласної державної адміністрації від 30.01.2012р.

30.11.2015р. від апелянта надійшло клопотання (вх.№16074), в якому просить суд долучити до матеріалів справи витяг з ЄДР щодо ФГ «ОСОБА_7І.», ФОП ОСОБА_2 Надані витяги долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі. Просить ухвалу господарського суду Сумської області від 19.10.2015 року по справі №19/49-10 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ліквідатора Фермерського господарства ОСОБА_7І. №02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014р. про визнання недійсними договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009р. і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р., що укладені між Фермерським господарством ОСОБА_7І. та ОСОБА_4.

Представники ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечували з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу. Витребуваних судом апеляційної інстанції оригіналів договору купівлі-продажу зернозбирального комбайна від 26.12.2009р. з актом прийняття-передачі від 27.12.2009 року та угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р. суду не надали. У судовому засіданні 30.11.2015р. підтримали клопотання про витребування матеріалів справи №587/1172/14-ц з Сумського районного суду Сумської області, посилаючись на те, що факт наявності оригіналів документів був встановлений рішенням Сумського районного суду Сумської області від 19.06.2015р. по справі №587/1172/14-ц, яке набрало законної сили.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про витребування доказів, дійшла висновку про відмову в його задоволенні через його необґрунтованість, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 38 Господарського процесуального кодексу України сторони або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Судова колегія зазначає, що клопотання про витребування доказів не містить правового обґрунтування у відповідності до вимог статті 38 ГПК України.

Крім того, як стверджують сторони, у матеріалах справи №587/1172/14-ц Сумського районного суду Сумської області відсутні оригінали договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009р. і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р., що укладені між Фермерським господарством ОСОБА_7І. та ОСОБА_4.

Представник ФОП ОСОБА_2 погоджується з доводами апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу. Просив ухвалу господарського суду Сумської області від 19.10.2015 року по справі №19/49-10 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ліквідатора Фермерського господарства ОСОБА_7І. №02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014р.

Щодо наданих представником ФОП ОСОБА_2 додаткових доказів, колегія суддів зазначає, що надані додаткові докази не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції в силу приписів ст.101 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ці докази не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Також, представник ФОП ОСОБА_2 не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, заслухавши учасників у справі про банкрутство, перевіривши ухвалу господарського суду щодо правильного застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 12.05.2010 року порушено провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства ОСОБА_7І. відповідно до ст.8, ст.11, ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції Закону, що діяла до 19.01.2013р.).

Постановою господарського суду Сумської області від 28.04.2011 року Фермерське господарство ОСОБА_7І. визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_8 (а.с.33-а.с.36, том 2).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.12.2009р. між Фермерським господарством "ОСОБА_7І." (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до п.1 якого продавець оплатно на умовах даного договору передає у власність покупця належний йому зернозбиральний комбайн Case IH2388 серія HAJ304158, жатку зернову Case серія CBJ043445, теліжку для жатки Case та відповідні реєстраційні та технічні документи на вищевказане майно (а.с. 119, том 4).

На підставі акту приймання-передачі від 27.12.2009р. Фермерським господарством "ОСОБА_7І." передано ОСОБА_4 зернозбиральний комбайн Case 2388, а також устаткування до нього (а.с. 118, том 4).

22.01.2010р. між Фермерським господарством "ОСОБА_7І." та ОСОБА_4 укладено угоду про залік зустрічних грошових вимог, відповідно до положень якої зобовязання ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 26.12.2009р. були припинені повністю у рахунок погашення заборгованості ФГ "ОСОБА_7І." за кредитним договором та договором про сумісну діяльність (а.с. 117, том 4).

У жовтні 2014р. ліквідатор ОСОБА_8 звернувся до господарського суду Сумської області із заявою №02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014р. про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування до нього від 26.12.2009 року і угоду про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р., що укладені між Фермерським господарством ОСОБА_7І. та ОСОБА_4 (а.с.116, том 4).

У листопаді 2014р. ліквідатором до господарського суду Сумської області подано заяву від 16.10.2014р. № 02-01/19/49-10/356 про зміну підстав визнання договорів недійсними за заявою від 16.10.2014р. № 02-01/19/49-10/1303 (а.с.143, том 4).

Зокрема, ліквідатор, посилаючись на положення п.11 ст.17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 22.12.2011 р.№4212- Законом України від 22.12.2011р. №4212-VІ), вказує на те, що угоди, укладені боржником - Фермерським господарством "ОСОБА_7І." та ОСОБА_4, надали перевагу одному кредитору перед іншими.

Ліквідатор зазначає, що норми частини 11 статті 17 Закону є спеціальними та безпосередньо повязаними відносинами неспроможності (банкрутства), тому вони надають можливість визнати у справі про банкрутство таку угоду недійсною як у процедурі санації, так і у процедурі ліквідації боржника (а.с. 207, т. 5).

У розумінні Закону про банкрутство кредитором є юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника.

Частина 11 ст.17 Закону про банкрутство передбачає визнання недійсними угод, укладених боржником з іншими особами, що мають статус, відмінній від статусу кредитора. На думку ліквідатора, ОСОБА_4 підпадає і під ці ознаки. Фермерське господарство ОСОБА_7І. мало зобов'язання перед іншими кредиторами, і укладанням угод купівлі-продажу зернозбирального комбайну з устаткуванням від 26.12.2009р. та заліку зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р. з ОСОБА_4, надало останньому перевагу перед кредиторами.

Крім того, ліквідатор зазначає, що договір купівлі-продажу від 26.12.2009 року не був спрямований на реальне настання правових наслідків, у порушення п.5 ст.203 ЦК України, оскільки постановою Сумського районного суду у справі №4-1/2009 від 04.01.2010 року на підставі подання слідчого Сумського РВ УМВС України в Сумській області встановлено, що в січні-лютому 2009 року комбайн САSЕ ІН 2388 серія НАJ304158 відібрано у незаконне володіння, таким чином, комбайн викрадено раніше, тобто, до моменту укладення договору купівлі-продажу.

Також, ліквідатор у додаткових поясненнях зазначив, що на момент винесення ухвали від 22.01.2010р. діяв арешт на майно Фермерського господарства ОСОБА_7І., а, отже, і на момент укладення договору купівлі-продажу 26.12.2009р. комбайн та устаткування перебували у заставі ЗАТ КБ Приват Банк.

Як свідчать матеріали справи, суд касаційної інстанції у постанові від 18.08.2015р. по даній справі зазначив, що погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання недійсними договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009р. та угоди про залік зустрічним грошових вимог від 22.01.2010р. в зв'язку із відсутністю спрямованості укладених угод на настання реальних правових наслідків, а саме, на підставі вимог ч. 5 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Господарський суд Сумської області при новому розгляді даної справи, приймаючи оскаржувану ухвалу, надав оцінку обставинам справи, виходячи з того, що при укладенні спірної угоди не були порушені норми Цивільного законодавства.

Так, місцевим господарським судом встановлено, що розрахунок за майно, яке передано ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2009р., проведено на підставі угоди про залік зустрічних однорідних вимог від 22.01.2010р., укладеної між Фермерським господарством "ОСОБА_7І." та ОСОБА_4.

Відповідно до п.1.4 спірного договору купівлі-продажу від 26.12.2009 року вартість комбайну з устаткуванням становить 1221765,00 грн.

Як зазначено в угоді про залік зустрічних грошових вимог, борг ОСОБА_4 перед ФГ "ОСОБА_7І." складає 1221765,00 грн.

Зобов'язання ФГ „ОСОБА_7І." перед ОСОБА_4 виникли на підставі договору про зворотну фінансову допомогу №15/07/08 від 15.07.2008р. та з підстав погашення ОСОБА_4 боргу ФГ „ОСОБА_7І." перед ПАТ КБ „Приват Банк".

Зокрема, 960350, 00 грн. за договором про фінансову допомогу та 261417,00 грн. - суми сплачені ОСОБА_4 у рахунок погашення боргу ФГ „ОСОБА_7І." перед ПАТ КБ „Приват Банк" за кредитним договором, який укладено між ФГ „ОСОБА_7І." та ПАТ КБ „Приват Банк".

Факт отримання ФГ „ОСОБА_7І." коштів від ОСОБА_4 за договором про зворотну фінансову допомогу у розмірі 960350,00 грн. підтверджується банківською квитанцією на внесення готівкових коштів від 15.07.2008 року на суму 630000,00 грн. та прибутковим касовим ордером ФГ „ОСОБА_7І." №20 від 01.08.2008р. на суму 330350,00 грн. Факт виконання ОСОБА_4 грошових зобов'язань ФГ „ОСОБА_7І." по поверненню кредиту та оплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором підтверджується:

на суму 39831,16 грн. - квитанція на внесення коштів від 17 серпня 2009 року;

на суму 51529,40 грн. - квитанція на внесення коштів від 20 жовтня 2009 року;

на суму 51289,00 грн. - платіжне доручення № від 15 грудня 2009 року;

на суму 118767,44 грн. - квитанція на внесення коштів від 21 грудня 2009 року (а.с.135-а.с.138, т. 4).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, вказані угоди не є довгостроковими та виконані в повному обсязі до порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до підпункту 3.11 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Відповідно до ч.2 ст.640 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з п. 2.3 договору купівлі-продажу від 26.12.2009 року передача комбайна з устаткуванням від продавця до покупця здійснюється за актом приймання-передачі.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що право власності на комбайн з устаткуванням виникає у покупця з моменту підписання даного договору, а саме: від 26.12.2009р.

Відповідно до п.5.1 договору продавець свідчить, що згаданий товар до цього часу нікому іншому не проданий, не заставлений, не знаходиться під арештом, судового спору відносно нього не ведеться (а.с. 227, том 4).

Як убачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу від 26.12.2009р. підписаний особисто ОСОБА_4 та ОСОБА_7 від імені Фермерського господарства "ОСОБА_7І.", а також скріплений печаткою фермерського господарства.

На підставі акту приймання-передачі від 27.12.2009р. Фермерським господарством "ОСОБА_7І." передано ОСОБА_4 зернозбиральний комбайн САSЕ 2388, а також устаткування до нього (а.с.118, том 4).

Вказаний акт приймання-передачі також містить підписи сторін укладеного договору купівлі-продажу, що не заперечують сторони спірного договору.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 19.06.2015р. у справі № 587/1172/14-ц, встановлено, що 15 липня 2008 року між позивачем та ФГ ОСОБА_7І. укладено договір про сумісну діяльність. Предметом договору визначене придбання зернозбирального комбайна САSЕ ІН 2388 вартістю 1170000, 00 грн., візка жатки вартістю 25005, 00 грн., надання послуг зі збирання зернових культур.

Пунктом 6.1 Договору сторони обумовили внести: ОСОБА_4 730000,00 грн., ФГ ОСОБА_7І. - 380000, 00 грн.

15 липня 2008 року між цими ж сторонами був укладений договір про зворотну фінансову допомогу, на підставі якого ОСОБА_4 надає ФГ ОСОБА_7І. позику в сумі 960350,00 грн. терміном на 360 днів. Вказані кошти були перераховані на особовий рахунок ФГ ОСОБА_7І..

Крім того, ОСОБА_4 здійснені платежі за кредитним договором між ФГ ОСОБА_7І. та ЗАТ КБ Приват Банк, за яким зернозбиральний комбайн перебував у заставі. Заборгованість по даному кредитному договору перед ПАТ Приват Банк відсутня.

26 грудня 2009 року між ФГ ОСОБА_7І. та ОСОБА_4 укладений договір купівлі - продажу зернозбирального комбайна САSЕ ІН 2388, 2008 року випуску, та устаткування до нього: жатки зернової САSЕ, теліжки до жатки САSЕ за суму 1221765, 00 грн.

27 грудня 2009 року комбайн з устаткуванням передано покупцеві - ОСОБА_4 відповідно до акту приймання-передачі.

22 січня 2010 року між ОСОБА_4. І.О. та ФГ ОСОБА_7І. укладена угода про залік зустрічних грошових вимог, відповідно до якої борг ФГ ОСОБА_7І. перед ОСОБА_4 у сумі 1221767, 00 грн. за договором про сумісну діяльність та борг ОСОБА_4 перед ФГ ОСОБА_7І. у цій же сумі на підставі договору купівлі-продажу комбайну з устаткуванням підлягають взаємному заліку і зобовязання сторін по оплаті одна перед одною припиняються повністю.

Державна реєстрація спірного майна за заявами голови ФГ ОСОБА_7І. та ОСОБА_4 знята з реєстрації та здійснена за ОСОБА_4 25 жовтня та 29 жовтня 2012 року відповідно.

Згідно з п.5.5 Статуту ФГ ОСОБА_7І. 2007 року повноваження щодо володіння, користування та розпорядження майном товариства має голова господарства - його засновник ОСОБА_7

Відповідно до ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ці обставини мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність обовязковість обставин, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені обставини не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Місцевий господарський суд, враховуючи зазначену норму, при розгляді заяви ліквідатора дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт наявності оспорюваного договору купівлі-продажу є доведеним.

У рахунок оплати отриманого майна ОСОБА_4 зараховано грошове зобов'язання ФГ "ОСОБА_7І." перед ним в розмірі 1221765,00 грн. на підставі угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 здійснено реєстрацію майна, яке є предметом спірного договору, в органах державного технічного нагляду, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серія АС№213059 (а.с. 141, том 4).

Також, з матеріалів справи, зокрема, з витягу від 22.07.2014р. з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, убачається, що обтяження рухомого майна боржника на день укладення 26.12.2009р. спірного договору були відсутні (а.с.230-231, т. 4).

Листом за №08.0.0.7-05/3727 від 21.12.2009р. Сумська філія ПриватБанк повідомила про повний розрахунок ФГ "ОСОБА_7І." перед банком по зобовязанню згідно з кредитним договором №144-а від 04.08.2008р. (а.с. 180, т. 5).

Судом першої інстанції встановлено, що дії ОСОБА_4 та ФГ "ОСОБА_7І." свідчать про спрямованість волевиявлення обох сторін на укладення договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну з устаткуванням до нього та реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також виконання сторонами умов спірного договору, зокрема, на підставі укладеної угоди про зарахування зустрічної однорідної вимоги від 22.01.2010р.

Таким чином, матеріалами справи спростовується твердження апелянта про неможливість фактичної передачі зернозбирального комбайна САSЕ ІН 2388, 2008 року випуску, та устаткування до нього: жатки зернової САSЕ, теліжки до жатки САSЕ за спірним договором, оскільки у ФГ «ОСОБА_7І.» були достатні права та підстави (він був власником майна) для укладення договору купівлі-продажу від 26 грудня 2009 року між ФГ ОСОБА_7І. та ОСОБА_4

Вищий господарський суд України, скасовуючи ухвалу господарського суду Сумської області від 15.01.2015р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015р. у справі №19/49-10 та, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції вказав, що в порушення вимог ст.ст.43, 84 Господарського процесуального кодексу України, суди попередніх інстанцій не зясували та не надали правового аналізу підстав згідно з ч.11 ст.17 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та мотивам звернення ліквідатора із заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу та угоди про залік зустрічних вимог, з врахуванням заяви про зміну підстав визнання договорів недійсними.

Відповідно до статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Господарський суд Сумської області, відмовляючи в задоволенні заяви ліквідатора Фермерського господарства «ОСОБА_7І.» №02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014р. про визнання недійсним договору купівлі продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 року і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р., що укладені між Фермерським господарством «ОСОБА_7І.» та ОСОБА_4, виходив з наступного.

За приписами пункту 1-1 Розділу X Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, викладеного у новій редакції згідно з Законом України від 22.12.2011р. №4212-VI, положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Враховуючи вимоги перехідних положень Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції від 22.12.2011р., до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції до внесення змін Законом України від 22.12.2011р. N 4212-VI (далі Закон про банкрутство).

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження, зокрема, з підстав, передбачених частиною десятою статті 17 цього Закону, подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угоди боржника.

Згідно з ч.10 ст.17 Закону про банкрутство керуючий санацією в тримісячний строк з дня прийняття рішення про санацію має право відмовитися від виконання договорів боржника, укладених до порушення провадження у справі про банкрутство, не виконаних повністю або частково, якщо: виконання договору завдає збитків боржнику; договір є довгостроковим (понад один рік) або розрахованим на одержання позитивних результатів для боржника в довгостроковій перспективі, крім випадків випуску продукції з технологічним циклом, більшим за строки санації боржника; виконання договору створює умови, що перешкоджають відновленню платоспроможності боржника.

Відповідно до ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство угода боржника, у тому числі, та, що укладена до винесення господарським судом ухвали про санацію, може бути визнана господарським судом за заявою керуючого санацією відповідно до цивільного законодавства недійсною, якщо:

угода укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки;

угода укладена боржником з окремими кредиторами чи іншою особою протягом шести місяців, що передували дню винесення ухвали про санацію, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або повязана з виплатою (видачею) частки (паю) в майні боржника у звязку з його виходом зі складу учасників боржника.

Судова колегія погоджується з твердженням ліквідатора, що у даному випадку, у розумінні ч.11 статті 17 Закону про банкрутство ОСОБА_4 є іншою особою, з якою боржником укладена угода.

Крім того, вказана норма закону визначає певний строк укладення угоди «протягом шести місяців», при цьому не визначено, з якого саме моменту іде відлік вказаного терміну, чи з моменту порушення провадження у справі про банкрутство, чи з моменту прийняття постанови про визнання боржника банкрутом. У статті є посилання на стадію санації, а в даному випадку боржник знаходиться в процедурі ліквідації.

Тому посилання ліквідатора на те, що угода укладається боржником з окремими кредиторами чи іншою особою протягом шести місяців з моменту порушення провадження у справі про банкрутство, не є обґрунтованими.

Відповідно до статті 1 Закону про банкрутство кредитор юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника тощо.

Матеріалами справи не підтверджується, що ОСОБА_4 є кредитром у розумінні Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Інша підстава визнання угоди недійсною це, коли угода укладена боржником із заінтересованими особами, в результаті чого кредиторам нанесені або можуть бути завдані збитки. При цьому арбітражний керуючий повинен довести, що одним із учасників угоди є заінтересована особа, поняття якої визначено в ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Так, заінтересованими особами стосовно боржника є юридична особа, створена за участю боржника, керівник боржника, особи, що входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі і звільнені з роботи за рік до порушення провадження у справі про банкрутство, а також особи, які знаходяться у родинних стосунках із зазначеними особами та підприємцем (фізичною особою) боржником, а саме: подружжя та їх діти, батьки, брати, сестри, онуки. Для цілей цього Закону заінтересованими особами стосовно керуючого санацією чи кредиторів визнаються особи в такому ж переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Другою умовою є нанесення збитків кредиторам, зокрема, за результатом продажу майна за низькими цінами.

ОСОБА_4 за спірним договором купівлі продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009 року є покупцем, а не кредитором, і в рахунок оплати отриманого майна ОСОБА_4 зараховано грошове зобов'язання ФГ "ОСОБА_7І." перед ним у розмірі 1221765,00 грн. на підставі угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р., зобов'язання ФГ „ОСОБА_7І." перед ОСОБА_4 виникли на підставі договору про зворотну фінансову допомогу №15/07/08 від 15.07.2008р. Тобто зазначена угода про залік зустрічних грошових вимог, є похідною від спірного договору.

Таким чином, спірний договір до перелічених угод відповідно до ч.11 ст.17 Закону про банкрутство не відноситься. Зокрема, він не є угодою, яка укладена боржником із заінтересованою особою, в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки; угодою, яка укладена боржником з окремим кредитором чи іншою особою, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або повязана з виплатою (видачею) частини (паю) в майні боржника у звязку з його виходом зі складу учасників боржника.

Отже, жодна з вищезазначених законодавчих вимог не підтверджується матеріалами справи, тому даний оскаржуваний договір не може бути визнаний недійсним на підставі ч.11 ст.17 Закону про банкрутство.

Щодо заяви ОСОБА_4 про застування строку позовної давності судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в її задоволенні, оскільки відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або мала довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Надані ліквідатором докази та пояснення підтверджують той факт, що ним не пропущений строк для звернення до суду з заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування до нього від 26.12.2009 року і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р..

Згідно зі ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У силу вимог ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ліквідатора Фермерського господарства «ОСОБА_7І.» №02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014р. про визнання недійсним договору купівлі продажу зернозбирального комбайну та устаткування від 26.12.2009р. і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010р., що укладені між Фермерським господарством «ОСОБА_7І.» та ОСОБА_4, як не доведених матеріалами справи.

Господарський суд Сумської області при винесенні ухвали при новому розгляді справи, у відповідності до вимог ст.111-12 Господарського процесуального кодексу України, у повній мірі зясував, правильно оцінив обставини, ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає. Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали з підстав, зазначених у ст.104 ГПК України.

Керуючись ст.ст.85, 99, 101, п.1 ст.103, ст.105, ст.106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "ОСОБА_7І." в особі ліквідатора ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 19.10.2015р. у справі №19/49-10 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 07.12.2015 року.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя Я.О.Білоусова

Суддя О.О.Крестьянінов