ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Справа № 916/417/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08 вересня 2015 року у справі № 916/417/15-г Господарського суду Одеської області за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, до Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго", Одеська область, про стягнення 723 380,36 грн.,

за участю представників:

позивача - Єршова С.В. (дов. № 14-108 від 18.04.14);

відповідача - Зязюн І.В. (дов. № 1070 від 20.04.15),

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року позивач ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пред'явив у господарському суді позов до відповідача КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" про стягнення 723 380,36 грн.

Вказував, що 30.09.13 між ним (продавцем) та відповідачем (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/4035-ТЕ(р)-23, згідно якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити цей природний газ на визначених договором умовах.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати отриманого природного газу, позивач просив стягнути з відповідача 234 471,09 грн. пені, 408 268,36 грн. інфляційних втрат та 71 640,90 грн. 3 % річних, а всього - 723 380,36 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17 червня 2015 року (суддя Шаратов Ю.А.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08 вересня 2015 року (колегія суддів у складі: Головея В.М. - головуючого, Лисенко В.А., Ярош А.І.), позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 93 523,19 грн. пені, 70 054,93 грн. інфляційних втрат та 43 164,56 грн. 3 % річних.

В решті вимог відмовлено.

Судові акти мотивовані посиланнями на порушення відповідачем встановлених договором строків оплати отриманого природного газу, що є підставою до покладення на нього обов'язку по сплаті інфляційних втрат та 3 % річних з врахуванням їх правильного розрахунку, а також пені, розмір якої на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України слід зменшити до 93 523,19 грн.

У касаційній скарзі КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго", посилаючись на неналежну правову оцінку судами попередніх інстанцій умов договору про № 244/30 від 17.02.14 про організацію взаєморозрахунків та на порушення приписів ст. 625, ч.ч. 1, 3 ст. 653 ЦК України, просить змінити постановлені у справі рішення та постанову в частині часткового задоволення позовних вимог та постановити о означеній частині нове рішення про відмову в позові в повному обсязі.

Перевіривши доводи касаційної скарги та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 30.09.13 між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/4035-ТЕ(р)-23, згідно якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити цей природний газ на визначених договором умовах.

Згідно п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі газу, зазначеному у п. 3.3 цього договору.

У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2 договору).

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено та наявними в матеріалах справи копіями двосторонньо підписаних актів приймання-передачі природного газу підтверджується, що на виконання умов вказаного договору позивач протягом січня-квітня 2013 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 5 921 526 грн., яку відповідачем сплачено в повному обсязі, проте з порушенням встановлених в договорі строків розрахунків за отриманий природний газ.

Водночас судами встановлено, що 17.02.14 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеської обладміністрації, Департаментом розвитку інфраструктури житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Ізмаїльської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради, КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" був укладений договір № 244/30 про організацію взаєморозрахунків предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 29.01.14.

Пунктами 2 - 9 договору про організацію взаєморозрахунків сторони погодили послідовність перерахування коштів від сторони до сторони, де останнім етапом є перерахунок КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3 418 892,24 грн., у т.ч. ПДВ 569 815 грн., для погашення заборгованості за спожитий природній газ згідно із договором № 13/4035-ТЕ(Р)-23 від 30.09.2013 за 2013 рік.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що договір про організацію взаєморозрахунків від 17.02.14 не є новацією, тому враховуючи існування до 17.02.14 зобов'язання відповідача зі сплати коштів за поставлений природній газ за договором від 30.09.13, правомірним є нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за період з 05.10.13 по 16.02.14 включно.

Проте, погодитись з такими висновками судів в повному обсязі не можна, виходячи з наступного.

Судами правильно встановлено, що договір № 244/30 про організацію взаєморозрахунків від 17.02.14, укладений між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеської обладміністрації, Департаментом розвитку інфраструктури житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Ізмаїльської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради, КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", не є новацію щодо договору купівлі-продажу природного газу № 13/4035-ТЕ(р)-23 від 30.09.13 у розумінні ч. 2 ст. 604 ЦК України, оскільки при його укладанні сторони не припинили первісні зобов'язання за договором № 13/4035-ТЕ(р)-23, замінивши їх новими зобов'язаннями між тими ж сторонами, а лише погодили організацію взаєморозрахунків із погашення заборгованості за природний газ.

В силу ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

При цьому, судами безпідставно не було взято до уваги, що за змістом підпункту 2 п. 12 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, а також засвідчили, що після виконання договору сторони не мають одна до одної жодної претензії стосовно його предмета (п. 17 договору).

Отже, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений згідно з договором.

Договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань і підстав для інших грошових вимог.

Таким чином, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу № 13/4035-ТЕ(р)-23 від 30.09.13, необхідно, щоб оплату відповідачем було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічну правову позицію викладено а постановах Верховного Суду України від 25.03.15 у справі № 924/1265/13, від 07.10.15 у справі № 924/406/14 та від 07.10.15 у справі № 924/1236/14.

Разом із тим, судами попередніх інстанцій, зазначеним пунктам договору № 244/30 про організацію взаєморозрахунків від 17.02.14 належна правова оцінка не надавалась, тому висновки судів не можна вважати такими, що відповідають вимогам ст. 43 ГПК України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки передбачені ст. 1117 ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, постановлені у справі рішення та постанова підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, надати належну правову оцінку умовам договору № 244/30 про організацію взаєморозрахунків від 17.02.14, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08 вересня 2015 року та рішення Господарського суду Одеської області від 17 червня 2015 року у справі № 916/417/15-г скасувати.

3. Справу № 916/417/15-г передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області в іншому складі суду.

Головуючий суддя: Н.Г. Дунаєвська

Судді: Н.І. Мележик

С.С. Самусенко