ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.11.15р. Справа № 904/669/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВАНІВКА", смт. Кринички, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НТ ТРЕЙДИНГ", м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

про стягнення 471 308,36 грн. за договором поставки

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - представник ОСОБА_1, довіреність № б/н від 27.01.15р.;

від відповідача - представник не з'явився.

Суть спору:

В лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ІВАНІВКА" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НТ ТРЕЙДИНГ" (далі - відповідач), у якому просить суд стягнути з відповідача суму 344 560, 02 грн. попередньої оплати, 13 910, 67 грн. 3% річних, а всього 358 470, 69 грн. заборгованості за договором поставки продукції №1-12-09-13 від 12.09.13р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.15р. в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати по справі покладено на позивача.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.06.15р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.15р. скасовано, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю НТ ТРЕЙДИНГ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ІВАНІВКА суму основного боргу у розмірі 344 560,02 грн., 3% річних у сумі 13 910,67 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 169,4 грн. за подання позовної заяви, 3 584,7 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

30.09.2015 року Вищий господарський суд України постановив:

- постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 року у справі №904/669/15 в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "НТ ТРЕЙДИНГ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВАНІВКА" 3% річних від простроченої суми заборгованості в сумі 13 910,67 грн. скасувати та в цій частині справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області;

- в іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 у справі №904/669/15 залишити без змін.

Часткове скасування постанови апеляційної інстанції вмотивовано тим, що нарахування відсотків на суму попередньої оплати повинно відбуватись в порядку ст. 536 ЦК України у розмірі, визначеному сторонами за договором. Однак, суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував та дійшов передчасного висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 13910,67 грн.

Оскільки місцевий господарський суд відмовив в задоволенні позову в частині стягнення суми попередньої оплати, то, відповідно, не здійснював розгляд вимоги позивача про стягнення процентів річних та не досліджував відповідні умови в договорі № 1-12-09-13.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ матеріали справи №904/669/15 передано на розгляд судді Суховарова А.В.

Ухвалою господарського суду від 19.10.15р. справу №904/669/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми заборгованості, що становить 13 910,67 грн.

Відповідач у судове засідання не зявився, відзив на позов не надав. В матеріалах справи наявний поштовий конверт з ухвалою суду про виклик у судове засідання, який було направлено на юридичну адресу відповідача та повернуто до суду у звязку закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п.3.9.2 постанови).

Суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами за відсутності представника відповідача згідно ст. 75 ГПК України.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

12.09.2013 року між позивачем (покупцем) та відповідачем (постачальником) було укладено договір поставки продукції №1-12-09-13 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобовязався у встановлений строк поставити (передати у власність) покупцю товар (мінеральні добрива) в кількості, та якості відповідно до специфікації, які складають невідємну частину даного договору (п.1.1 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Товар поставляється партіями. На кожну партію товару сторони погоджують та підписують Специфікацію (п.1.2 Договору).

За умовами п. 2.1 Договору ціна і обєм кожної партії товару, який буде поставлятись в рахунок виконання даного договору, вказується в Специфікаціях до даного договору, які є невідємною його частиною (п. 2.1 Договору).

Поставка товару здійснюється окремими партіями на умовах, вказаних в Специфікаціях на кожну окрему партію товару. Строки поставки і обєми кожної партії товару погоджуються сторонами окремо і зазначаються в специфікаціях даного договору (п.п.3.1, 3.2 Договору).

Згідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до п. 5.1 договору оплата за товар, який буде поставлятися по даному договору, проводиться покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в розмірах і строках, що узгоджуються сторонами в специфікаціях на кожну окрему партію товару.

Фактичним терміном оплати вважається день надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника (п. 5.3 Договору).

Сторонами 12.09.2013 року та 22.09.2013 року підписано специфікації №1 та №2 на поставку та оплату товару в загальній сумі 1 414 402,18 грн (707 201,09 грн по кожній специфікації). Умовами специфікацій визначено, що товар повинен бути оплачений покупцем на умові повної (стовідсоткової) попередньої оплати за кожну узгоджену партію (п. 3.1 специфікацій).

Строк поставки 7 календарний днів з моменту здійснення 100% попередньої оплати за товар, передбаченої п. 3.1 даної специфікації (п. 5 Специфікацій).

12.09.2013 року та 22.10.2013 року відповідач виставив позивачу рахунки-фактури № СФ-000030 та № СФ-000055 на оплату товару на загальну суму 1 414 402,18 грн. (707 201,09 грн. за кожним рахунком).

Проте, позивач перерахував не всю суму коштів, які були узгоджені в специфікаціях та виставлені в рахунках-фактурах, зокрема, за платіжним дорученням від 13.09.2013 № 1330 перераховано 677 201,09 грн., а за платіжним дорученням від 22.10.2013 № 1546 перераховано 360000,00 грн. (всього 1 037 201,09 грн).

Водночас, відповідач поставив товар лише на суму 692 641,07 грн., що підтверджується видатковою накладною від 24.09.13р. № РН-0001015 на суму 349 440,54 грн. та видатковою накладною від 04.11.13р. №РН-0000030 на суму 343 200,53 грн.

Таким чином, позивачем здійснено не 100% попередню оплату товару (не оплачено товар на суму 377 201,09 грн), а відповідачем поставлено товар не на всю суму коштів попередньої оплати, яку перерахував позивач, а саме, відповідачем недопоставлений позивачу товар на суму 344 560,02 грн.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплаченого товару або предявити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Листом від 03.12.2014 року №379 позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо повернення попередньої оплати у розмірі 344 560,02 грн., на яку не було поставлено товар та сплати штрафних санкцій за період прострочення поставки товару з 21.09.13р. по 02.02.14р. у розмірі 104 634,39 грн.

Оскільки зазначена вимога позивача залишена відповідачем без відповідного реагування, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 344 560,02 грн. попередньої оплати та 13 910,67 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Постановою суду касаційної інстанції залишено без змін постанову суду апеляційної інстанції, якою визнано правомірними вимоги позивача щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача перерахованої передплати у розмірі 344 560,02 грн., а в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 13 910,67 грн. постанову апеляційної інстанції скасовано та в цій частині справу направлено на новий розгляд.

Так, розглянувши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно заяви про уточнення позовних вимог від 03.03.2015 року позивачем відповідно до положень ст.536, ч.2 ст. 625, ч.3 ст. 693 ЦК України нараховано до сплати відповідачу 3% річних від простроченої суми заборгованості, що становить 13 910,67 грн.

Згідно ч. 3 ст. 693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обовязок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Частиною 2 ст. 536 ЦК України визначено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями пункту 6.1 та 6.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" розяснено, що проценти річних, про які йдеться у ч.2 ст. 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст.536 цього Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобовязання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобовязанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у вищезгаданій ст. 536 ЦК України, це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними або збереженими грішми (ст. 1214 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що повернення суми попередньої оплати є поверненням суми авансу (а не грошовим зобовязанням), на який можуть нараховуватися лише проценти, передбачені ст. 536 ЦК України.

Підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення процентів в порядку ст. 536 ЦК України, слід дослідити, чи передбачено умовами договору розмір відсотків за користування грошовими коштами і тільки після цього, за наявності відповідних обставин, застосовувати положення ст. 536 ЦК України.

Тобто, нарахування відсотків на суму попередньої оплати повинно відбуватись в порядку ст. 536 ЦК України у розмірі, визначеному сторонами за договором.

З огляду на те, що положеннями укладеного між сторонами Договору не передбачено нарахування відсотків на суму попередньої оплати, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми.

В силу положень ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України, суд зобовязаний враховувати вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, які є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судові витрати по справі, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 66-67, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний 04.12.15р.