ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.12.2015 Справа № 905/1191/15

Господарський суд Донецької області за протоколом автоматичного визначення розглянув матеріали позовної заяви у складі головуючого судді Гринько С.Ю., суддів Овсянніковій О.В., Тоцького С.В. при секретарі судового засідання Татарина Б.Т.

за позовом Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону м. Дніпропетровьск в інтересах Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К.Янгеля» м. Дніпропетровськ

до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» м.Маріуполь

про стягнення 26 992 809,36 грн.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2- за довіреностями,

від відповідача - ОСОБА_3 довіреність від 07.09.2015 р.,

від прокуратури ОСОБА_4 заступник Белоцерківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері (не явився).

СУТЬ СПОРУ:

Військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону м. Дніпропетровськ звернувся до господарського суду з позовною заявою в інтересах Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К.Янгеля» м. Дніпропетровськ про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» м. Маріуполь боргу в сумі 15156340,40грн. за поставлене обладнання відповідно договору і нарахованих за несвоєчасне виконання грошового зобовязання пені в сумі 1924424,73грн., інфляційних втрат в сумі 9373184,44грн., 3% річних в сумі 538859,79грн.

Оскільки ст.2 Господарського процесуального кодексу України передбачає право господарського суду порушувати справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до них в інтересах держави, які повинні самостійно визначити, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, прокурор надав пояснення на вимогу господарського суду наступного змісту.

Відповідно до вимог ст.121 Конституції України у випадках, передбачених законом, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді.

Відповідно до Статуту особи, в інтересах якої прокурор звернувся з позовною заявою до господарського суду - Державне підприємство «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К.Янгеля» м. Дніпропетровськ, засновано на державній власності і підпорядковано Державному космічному агентству України ( далі ДКА України ). Згідно з абз.2 ст.1 Положення про ДКА України, затвердженого Указом президента України від 08.04.2011року № 442/2011, ДКА України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері космічної діяльності. Отже, особа, в інтересах якої прокурором подана позовна заява до господарського суду, є підприємством державної форми власності та підпорядковується Державному космічному агентству України, яке в свою чергу не наділено повноваженнями щодо звернення до господарського суду з позовами в інтересах підприємств, що належать до сфери його управління. Іншого органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого субєкту владних повноважень, які міг би звернутися до господарського суду з позовом в інтересах ДП «КБ «Південне», не має.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на укладений між Відкритим акціонерним товариством «Азовзагальмаш» та Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К.Янгеля» договір поставки комплектуючих виробів № 48/09 від 25.11.2009року, умови якого відповідачем не виконанні. В підтвердження вимог посилається на додаткові угоди,протокол узгодження ціни предмету поставки, план виконання робіт, акти здачі-приймання виконаних робіт, акт звіряння взаємних розрахунків станом на 01.07.2014року, розрахунок суми позову тощо.

У відзиву на позов (ст.4 т.II) відповідач пояснив своє заперечення. Вважає, що прокурор не вправі був заявляти позов в інтересах юридичної особи, так як не являється органом державної власності чи місцевого самоврядування, тому Державне підприємство вправі самостійно представляти свої інтереси в господарських судах, тобто здійснювати самостійно функції позивача в межах своїх повноважень. Що стосується вимог про стягнення пені, ці вимоги вважає не доведеними, оскільки між сторонами відсутня угода, яка повинна бути здійснена у письмові формі, і як слідство нарахування пені не підлягає нарахуванню.

Сторонами надані клопотання про перенесення розгляду справи і продовження розгляду на 15 днів для узгодження тексту мирової угоди з центральним органом, якому підпорядковане підприємство позивача.

Оскільки в процесі розгляду справи змінений склад суддів, заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті, тому господарський суд вважає за доцільним клопотання сторін задовольнити і продовжити строк вирішення спору на 15 днів.

Господарським судом відкладався розгляд справи за клопотанням сторін для укладення мирової угоди, яку Державне підприємство повинно було погодити з особою, якому підпорядковано - з Державним космічним агентством Україні.

Оскільки сторонами неукладена мирова угода, господарський суд вирішує цей спір по суті.

30.11.2015 року відповідачем надана заява про надання відстрочки виконання рішення на два місяця за тим, що конкретні обставини, якими є розташування підприємства відповідача на території якого здійснюється антитерористична операція, ускладнюють виконання рішення та роблять його виконання неможливим у визначений законом строк.

Приймаючи до уваги достатність документів, наданих сторонами для вирішення спору по суті, господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення сторонам судового процесу їх прав та обов'язків, розгляду клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, витребування додаткових документів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки.

За результатами оцінки доказів, поданих сторонами, а також доказів, які були витребувані, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З урахуванням постанов Пленуму Вищого господарського суду України від 16 січня 2013 року № 2 «Про внесення до деяких постанов пленуму Вищого господарського суду України доповнень і змін, що стосуються участі прокурора у судовому процесі» Із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого господарського суду України від 9 липня 2015 року № 4 і від 23.03.2012 № 7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам", господарський суд враховує наступне.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

В своєму поясненні щодо необхідності захисту особи в інтересах якої він заявив позов, прокурор вказує на те, що Державне космічне агентство України, якому підпорядкована особа, в інтересах якої він виступає - Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К.Янгеля» є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України і забезпечує формування і реалізацію державної політики у сфері космічної діяльності. Цей факт закріплений в Положенні про Державне космічне агентство України. За цим же Положенням Державне космічне агентство України організує планово-фінансову роботу на підприємствах та установах, які належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів разом з центральними органами виконавчої влади.

Всі мотивування прокурора підтверджуються посиланням на нормативну базу (Укази Президента України від 08.04.2011року № 442/2011, постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 р. № 281, від 04.03.2015 р. № 83, від. 10.04.2009 р. № 491, Положення про Державне космічне агентство України).

Таким чином, господарський суд вважає доведеним підстави для представництва в господарському суді законних інтересів держави в особі Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К.Янгеля».

Закон не обмежує право прокурора на подання позову в інтересах держави в особі того її органу, що перебуває поза територією, на яку поширюються повноваження даного прокурора. Право прокурора на подання позову до господарського суду не ставиться законом у залежність від наявності у прокурора матеріалів прокурорської перевірки з того питання, з якого подано позов.

Предметом і підставою даного спору є стягнення заборгованості за договором поставки комплектуючих виробів № 48/09 від 25.11.2009року і нарахування за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, зокрема, пені, передбаченої ч.6ст.231 Господарського кодексу України і інфляційних витрат та 3%річних у відповідності із ст.625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

При дослідженні матеріалів справи господарським судом встановлено, що за договором поставки комплектуючих виробів № 48/09 від 25.11.2009року ( далі за текстом Договір ) Відкрите акціонерне товариство «Азовзагальмаш», за текстом договору - «Замовник», доручив Державному підприємству «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К.Янгеля» м. Дніпропетровськ, за текстом договору «Виконавець» поставити комплектуючи вироби систем у строки, зазначені у календарному плані виконання робіт за додатком № 2 за умови проведення Замовником оплати згідно Протоколу узгодження графіку платежів (п.4.1 договору) заправлення окислювачем та пальним СК КРК «Циклон-4» відповідно до відомості виконання робіт, що є Додатком № 1 до Договору, а також виконати роботи з авторського та технічно-організаційного супроводжування виготовлення відповідних комплектуючих виробів (в тому числі на підприємствах-виробниках).

Замовник, він же відповідач, зобовязався прийняти та оплатити комплектуючи вироби в порядку та на умовах узгодження ціни в Додатках до Договору, згідно Графіку платежів на підставі виставленого Виконавцем рахунку ( п.3 Договору).

Договір підписаний з протоколом розбіжностей. Сторонами узгоджені пункти, які стосуються наступного: зміни особи, яка підписала Договір (преамбула); виключення внесення до Договору третьої особи Генерального замовника(п.1.2); умови про відшкодування фактичних витрат на день розірвання Договору з ініціативи Виконавця (п.2.5); умови про не змінення цін після отримання передоплати (п.3.4); умови про підписання актів приймання-передачі по кожному конкретно етапу (п.3.5); щодо дострокової поставці за згодою Замовника по кожному окремо (п.4.2); щодо умов приймання товару по кількості і якості (п.4.5, п.2.10); додатково визначений п.5.1.3 щодо відповідальності за поставку неякісного товару; щодо строку дії договору (п.8.2); щодо тексту специфікації на поставку виробів (п.12); нові реквізити Замовника.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови і він відповідає нормам діючого законодавства.

За своїм змістом та правовою природою договір № 48/09 від 25.11.2009р., на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

За умовами статті 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні бути виконані належним чином і в строки встановлені договором.

Вирішуючи заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості в сумі 15 156340,40 грн., господарський суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

За своїм змістом та правовою природою контракт №16 від 05.05.2012р., на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Відповідно до протоколів узгодження ціни і графіку платежів, відповідно сторонами договору підписані наступні акти здачі приймання робіт:

- від 29.07.2011р. № 1 по специфікації № 1, позиції 2,4,5,6, за яким вартість робіт складає 3724,65грн (з ПДВ), сума виданого авансу (40%) 1489,86 грн., підлягає сплаті 2234,79грн.;

- від 04.12.2013р. № 3 по специфікації № 2, позиції 1,2, за яким вартість робіт складає 36070,67грн (з ПДВ), сума виданого авансу 21340,32 грн., підлягає сплаті 14730,35грн.;

- від 24.07.2014р. № 4 по специфікації № 1, позиції 9, за яким вартість робіт складає 331,40грн.;

- від 24.07.2014р. № 5 по специфікації № 1, позиції 8, за яким вартість робіт складає 485,37грн., сума виданого авансу 11,03 грн., підлягає сплаті 474,34грн.;

- від 24.07.2014р. № 6 по специфікації № 1, позиції 7, за яким вартість робіт складає 134,00грн.;

- від 17.11.2014р. № 7 по специфікації № 1, позиції 1, за яким вартість робіт складає 190,40грн.;

- від 17.11.2014р. № 8 по специфікації № 1, позиції 3, за яким вартість робіт складає 1335,93грн.;

- від 17.11.2014р. № 9 по специфікації № 1, позиції 10, за яким вартість робіт складає 151,92грн.

Відповідно до видаткових накладних, які є в матеріалах справи, відповідач отримав від виконавця товар наступним чином: № 223/3219 (ТТН 3219,3220) від 26.12.12р. на суму 1526330,00грн.; № 216/358 (ТТН 358) від 26.12.12р. на суму 4145190,00грн.; за актом № 1 від 29.07.11р. на суму 3724650,00грн.; ВН № 1/173 (ТТН №.№ 3047,4045,3046) від 19.04.13р. на суму 5525000,00грн.; ВН № 2/173 (ТТН № 3056,3058) від 29.04.13р. на суму 5172800,00грн.; ВН № 3/173 (ТТН №.№ 3066, 3065) від 17.05.13р. на суму 4858920,00грн.; ВН № 4/173 (ТТН 3083) від 13.06.13р. на суму 1056000,00грн.; ВН № 5/173 (ТТН №.№ 3088,3089,3090) від 20.06.13р. на суму 6388600,00грн.; ВН 6/173 (ТТН № 3094) від 02.07.13р. на суму 2016000,00грн.; ВН № 7/173 (ТТН 3114) від 08.08.13р. на суму 5635300,00грн.; ВН 9/173 (ТТН № 3123) від 15.08.13р. на суму 948000,00грн.; ВН 10/173 (ТТН № 3160) від 30.10.13р. на суму 553928,00грн.; ВН 12/173 (ТТН № 3186) від 10.12.13р. на суму 324860,00грн.; ВН 1/173 (ТТН № 3027) від 25.03.14р. на суму 472801,60грн.; ВН 2/173 (ТТН № 308) від 11.06.14р. на суму 75960,00грн. на загальну суму 42424339,60грн.

Оскільки відповідачем отриманий товар у позивача без будь-яких зауважень відповідно до актів здачі-приймання, оплата повинна здійснюватись в термін, зазначений у специфікаціях до договору, так як відповідно до загальних умов виконання зобовязання викладених в ст.ст. 526, 530 ЦК боржник повинен сплатити одержаний товар в строки, передбачені умовами договору.

Відповідно акту звіряння взаємних рахунків станом на 01.11.2014р., який підписаний уповноваженими особами сторін, загальна заборгованість за поставлену та частково неоплачену продукцію за договором 48/09 від 25.11.2009р. встановлює 15156340,40 грн. Часткова сплата отриманої продукції підтверджується витягами з банківських рахунків і не заперечується відповідачем.

Приймаючи до уваги, що позивачем виконанні умови договору щодо поставки продукції і доведено, що відповідач не сплатив отриману продукцію частково, господарський суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за поставлену продукцію в сумі 15156340,40 грн. в повному обсязі як доведені і законні.

Оскільки, відповідачем не були виконанні належним чином зобовязання щодо оплати товару, це стало однією з підстав позову щодо стягнення пені в сумі 1924424,73 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, передбачених п. 5.1 договору з посиланням на п.6 ст. 231 Господарського кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання».

Вирішуючи цю вимогу, господарський суд виходить з наступного:

У відповідності зі ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Позивач при нарахуванні пені не прийняв до уваги застереження законодавця про те, що ця стаття застосовується лише за наявності невизначеного сторонами тільки розміру пені, а не взагалі застосування виду і розміру відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Так, нарахування пені відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань" № 543-96/ВР передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Крім цього, ст. 3 Закону визначає, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Господарський суд ця стаття визначає тільки розмір відповідальності за порушення грошових зобов'язань, яка застосовується, якщо інше не узгоджено сторонами в договорі або не передбачено законом.

Оскільки договором не визначені а ні вид відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, а ні її розмір, тому у позові в частині стягнення пені в розмірі 1924424,73грн. відмовляє за відсутністю підстав.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 538859,79 грн. за період з 18.12.2014р. по 27.07.2015 р. і інфляційний витрат в сумі 9373184,44 грн. за той самий період (по кожному окремо акту здачі-приймання) вирішуються судом з оглядом на наступне:

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання зобовязання. Таке нарахування є не зобовязанням кредитора, а його законним правом.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, господарський суд, провівши власний розрахунок, задовольняє вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 9373184,44 грн. і 3% річні в сумі 538859,79 грн.

Що стосується клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення на два місяця, господарський суд враховує наступне:

Господарський суд на підставі ст.121 ГПК України має право за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника, або за своєю ініціативою у виняткових випадках, залежно від обставин справи, зокрема відстрочити виконання рішення.

Відстрочка виконання рішення це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки повинні бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення, або роблять його неможливим у строк, встановлений в наказі господарського суду. При цьому згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст.121 ГПК України, ця стаття не вимагає.

Підставою відстрочення рішення суду відповідач вказує на відсутні джерела фінансування на виконання рішення, що ускладнює внаслідок проведення антитерористичної операції у Донецькій області, що підтверджується повідомленнями інформаційних агентств України та розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», зокрема, м. Маріуполь, в якому розташовано підприємство відповідача.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд враховує матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у державі, наявність надзвичайних подій тощо.

Керуючись принципами повного та всебічного розгляду всіх обставин справи, з огляду на всі представлені сторонами документи, господарський суд враховуючи наданим правом, викладеним пунктом шостим ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, задовольняє клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення господарського суду Донецької області на два місяця.

Оскільки позов задоволений частково, господарський суд стягує судові витрати з відповідача пропорційно стягнутої суми. Приймаючи до уваги, що законом України «Про судовий збір» визначена максимальна сума сплати судового збору, господарський суд стягує з відповідача на користь державного бюджету 73080,00 грн.

На підставі ст.ст.526,530,546,549,610,612,625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 67,193 Господарського кодексу України та, керуючись статтями 49,82,84, п.6 ст. 83, 81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», , м.Маріуполь, Донецька область, 87535, пл. Машинобудівників, 1 на користь Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. Янгеля», , (м. Дніпропетровськ, 49003, Дніпропетровська область, вул. Криворізька, 3) заборгованість в розмірі 15156340,40 грн., інфляційні втрати в розмірі 9373184,44 грн., 3% річних в розмірі 538859,79 грн. Всього 25068384 грн. 63 коп. ( двадцять пять мільйонів шістдесят вісім тисяч триста вісімдесят чотири гривні 63 копійки).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», , м.Маріуполь, Донецька область, 87535, пл. Машинобудівників, 1 на користь державного бюджету 73080,00 грн.

В решті заявленого позову відмовити за недоведеністю.

Виконання рішення після вступу в законну дію відстрочити на два місяця.

Головуючий суддя С.Ю. Гринько

Суддя О.В. Овсяннікова

Суддя С.В. Тоцький