Господарський суд Чернігівської області
__________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"03" грудня 2015 р. № 927/1463/15

Суддя Шморгун В.В., розглянувши матеріали позовної заяви № 977 від 13.11.15

Позивач: Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області,

вул. К.Маркса, 2, м. Новгород-Сіверський, Чернігівська область, 16000

Відповідач: Комунальне підприєсмтво "Новгород-Сіверське архітектурне бюро",

вул. Леніна, 32А, м. Новгород-Сіверський, Чернігівська область, 16000

Предмет спору: про стягнення 15283,85 грн

ВСТАНОВИВ:

Підстави повернення позовної заяви можна додавати натисканням Ctrl+Alt+[1...0], де [1...0] - відповідні п.п.1...10 статті 63 ГПК України.

Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області подано позов до комунального підприємства "Новгород-Сіверське архітектурне бюро" про стягнення 5554,44 грн заборгованості по орендній платі за договором оренди б/н від 01.01.2011 та договором оренди б/н від 27.02.2014, а також 9729,41 грн за договором б/н про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 30.10.2010.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позовні вимоги про стягнення коштів ґрунтуються на договорі оренди від 01.01.2011, відповідно до якого у строкове платне володіння та користування передано нежилі приміщення загальною площею 26,54 кв. м., які споруджені у 1883 році, розташовані за адресою: вул. К. Маркса, 2, м. Новгород-Сіверський, Чернігівська область, дію якого припинено за згодою сторін 26.02.2014 та укладено новий договір від 27.02.2014 про той самий предмет, а також на договорі про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 30.10.2010.

Розмір заявленої до стягнення заборгованості є сумою, визначеною позивачем за двома різними типами договорів, невиконання зобов"язань відповідачем по яких стало підставою звернення позивача до суду.

Передумови об'єднання позовних вимог визначені ч.1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об'єднанням позовів забезпечується правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об'єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Згідно аналізу позовних матеріалів судом встановлено, що кожен із вищевказаних договорів за їх типом (договори оренди та договір про відшкодування витрат), на яких ґрунтуються позовні вимоги, є самостійним та прямо непов'язаним з іншим, і на підтвердження позовних вимог за кожним з цих договорів до позовної заяви позивачем додано різні докази.

Так, орендним відносинам, які є предметом договорів оренди, окремо присвячені норми Глави 58 Цивільного кодексу України та Закону України Про оренду державного та комунального майна.

Аналіз зазначених умов договору про відшкодування витрат дає підстави вважати, що цей договір за своєю суттю є договором про спільну діяльність (ст.ст. 1130, 1131 Цивільного кодексу України) з елементами договору про безоплатне надання послуг, за змістом яких замовник зобовязаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ч. 1 ст. 904 Цивільного кодексу України). Такі відносини регулюється нормами Глави 63 та Глави 77 Цивільного кодексу України, відповідно.

Зазначені положення Цивільного кодексу України та Закону України Про оренду державного та комунального майна безпосередньо не повязують між собою підстави виникнення правовідносин за спірними договорами.

Тобто, кожен з договорів підлягає окремому дослідженню, без урахування положень іншого, для з'ясування прав, обов'язків і взаємовідносин сторін та для встановлення обставин щодо виконання зобовязань, фактичного стану розрахунків між сторонами та з'ясування обґрунтованості заявлених до стягнення сум по кожному з договорів окремо.

Таким чином, предметом позову даної позовної заяви є об'єднані вимоги, що виникають з різних підстав, а докази несплати виникли на підставі різних договорів.

Схожість вимог, договорів, нерухоме майно, яке є обєктами предмету спірних договорів, так само як і подібність документів, які є доказами неналежного виконання умов договорів тощо, не дає підстав суду вважати за можливе об'єднати в одній позовній заяві вимоги із стягнення заборгованості згідно різних договорів.

Вказані у позовній заяві договори регулюють правовідносини, які не зв'язані між собою ні підставами виникнення, ні поданими доказами, а тому суд приходить до висновку, що об'єднання таких вимог у позовній заяві та одночасний їх розгляд перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін, належній, ретельній оцінці доказів, що має ґрунтуватися на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що призведе до суттєвого утруднення правильного і своєчасного вирішення господарського спору.

Нормативно-правового обґрунтування підстав об'єднання позовних вимог по вищезазначених договорах позивачем у позовній заяві не наведено.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві порушено правила об'єднання вимог і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

Відповідна правова позиція наведена у п. 3.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі Постанова № 18), де зазначено, що якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК). Зокрема, господарський суд повинен повернути позовну заяву без розгляду, якщо об'єднано вимоги про стягнення сум боргу, який виник з різних договорів або інших правочинів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Позивачем у позовній заяві визначено період виникнення заборгованості по сплаті орендної плати у розмірі 5554,44 грн та по відшкодуванню витрат у розмірі 9729,41 грн з 2008 по 2014 роки, однак жодних обґрунтувань та відповідних доказів виникнення такої заборгованості за період з 2008 року по час укладення спірних договорів у позові не зазначено.

Також, у позові відсутній обґрунтований розрахунок позовних вимог, не зазначено та не додано докази виникнення такої заборгованості у відповідача за увесь період (розмір нарахувань, виставлення рахунків на оплату, проведені відповідачем оплати, акти звірки тощо).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені у позовній заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Частиною 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України визначено, що, зокрема, позивач зобовязаний при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Як випливає з вимог вищенаведеної норми господарського процесу, обов'язок позивача надіслати відповідачу копії документів, доданих до позовної заяви, не залежить від того, що ці документи у сторони є.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

За змістом пункту 61 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Відповідно до вказаних вище норм Господарського процесуального кодексу України та Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, факт надсилання відповідачу копій позовної заяви та доданих до неї документів має бути підтверджено одночасним наданням як розрахункового документа, виданого відправнику оператором поштового зв'язку (фіскальний чек, квитанція), так і опису вкладення до цього листа з відбитком поштового штемпеля та підписом оператора поштового зв'язку.

Судом встановлено, що позивачем у якості доказів на підтвердження відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів надано тільки фіскальний чек № НОМЕР_1 від 27.11.2015, натомість, опис вкладення до цінного листа з відбитком поштового штемпеля та підписом оператора поштового зв'язку не додано.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно пункту 3.5 Постанови № 18 недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню без розгляду на підставі п. 3, 5, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

Копія документа документ, що відтворює інформацію іншого документа і всі його зовнішні ознаки чи їх частину.

Згідно п. 2.2 Постанови № 18 копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, а у разі, якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

У разі невідповідності наданих суду копій усіх документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Окрім того, суд звертає увагу позивача на те, що 01.09.2015 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору № 484-VIII від 22.05.2015. Цим Законом вносяться зміни, зокрема, до Закону України Про судовий збір щодо об'єктів справляння судового збору (ст.3 Закону), розмірів ставок судового збору (ст.4 Закону), пільг щодо сплати судового збору (ст.5 Закону), порядку сплати та порядку повернення судового збору (ст. 6-7 Закону).

Відповідно до внесених змін до ст. 4 Закону України Про судовий збір ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат, позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Позивачу також роз'яснюється, що відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду у загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п. 3, 5, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву та додані до неї документи повернути позивачу без розгляду.

Додаток на 15 арк., у тому числі оригінал платіжного доручення №350 від 15.04.2015.

Суддя Шморгун В.В.