РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015Справа №910/6829/15-г

За позовом Прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Публічного акціонерного товариства "АТП 13060"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна податкова інспекція у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві

про внесення змін до договору

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від прокуратури Винник О.О. - представник за посвідченням № 0156277 від 14.03.2013;
від позивачаГлобенкоЛ.В. - представник за довіреністю № 225-КР-3617 від 01.10.15;
від відповідачаБиченко К.В. - представник за довіреністю № 28 від 20.10.15;
від третьої особине з'явились

В судовому засіданні 25.11.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 24.07.2003, укладеного між Київською міською радою та Публічним акціонерним товариством "АТП 13060", а саме п. 2.2 Договору викласти в наступній редакції: "Річна орендна плата за земельні ділянки встановлюється у розмірі 3% (три відсотки) від їх нормативної грошової оцінки".

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не відреагувавши на лист Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради № 05704-8526 від 26.04.2013 з пропозицією внести зміни до договору оренди від 24.07.2003 та всупереч нормам чинного законодавства продовжує сплачувати орендну плату без врахування вимог рішення Київради від 28.02.2013 № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст. 288 Податкового кодексу України".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.03.2015 порушено провадження у справі № 910/6829/15-г за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 15.04.2015.

Даною ухвалою, на підставі ст. 27 ГПК України, суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державну податкову інспекцію у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

14.04.15 р. відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що оскільки Податковий кодекс вступив в силу з 01.01.2011 р. та зворотної сили в часі не маж, тому не може застосовуватись до договорів, які були укладені в минулому. Відповідач стверджує, що суд не має повноважень сторони договору і не може підміняти волю сторони своєю, а тому не може замість сторони обирати, яку саме ставку в межах передбаченої законодавством встановити в договорі. Крім того, відповідач звернувся до Департаменту земельних ресурсів КМДА з заявою про внесення змін до договору оренди земельної ділянки та встановлення річної орендної плати у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, отже у випадку вирішення даного питання будуть відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.04.2015 у зв'язку із задоволенням клопотання відповідача, розгляд справи було відкладено на 13.05.2015.

12.05.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, у зв'язку з перебуванням на розгляді у Виконавчому органі Київської міської Ради (Київська міська державна адміністрація) Департаменту Земельних ресурсів заяви Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" вих. № 19/03 від 19.03.2015 про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки та встановлення річної орендної плати у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.05.2015 р. суд залишив позов прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" про внесення змін до договору без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.15, що залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.09.15, апеляційну скаргу Заступника прокурора м. Києва у справі № 910/6829/15-г задоволено, ухвалу господарського суду м. Києва від 20.05.15 скасовано, матеріали справи вирішено повернути до суду першої інстанції для розгляду по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 2-1 ГПК України справу № 910/6829/15-г передано для подальшого розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.09.2015 суд прийняв справу № 910/6829/15-г до свого провадження та призначив до розгляду у судовому засіданні на 28.10.2015.

27.10.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшли додаткові пояснення відповідача по справі та письмове клопотання про направлення справи за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області, який порушив провадження у справі № 910/6829/15-г про банкрутство Публічного акціонерного товариства "АТП 13060". В додаткових поясненнях відповідач зазначає, що Департамент земельних ресурсів повідомив його про опрацювання заяви ПАТ « АТП 13060» та необхідність забрати проект договору про внесення зміг і розрахунків розміру орендної плати за земельні ділянки. Відповідачем було виявлено суттєві описки в проекті договору, у зв'язку з чим ним подано відповідну заяву від 23.10.15р.

У судове засідання, призначене на 28.10.2015, з'явились прокурор та представник відповідача.

Позивач та третя особа в судове засідання явку уповноважених представників не забезпечила, про поважні причини неявки суд не повідомила, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляли, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав клопотання про направлення справи за підсудністю, яке просив задовольнити. Прокурор проти поданого клопотання заперечує.

Дослідивши клопотання відповідача, суд відмовляє в його задоволенні, оскільки вказані відповідачем підстави не є достатніми та належними для направлення справи за підсудністю до іншого господарського суду.

Суд заслухав представника прокуратури, який позов підтримав та надав пояснення по суті справи. Представник відповідача проти позову заперечував.

У зв'язку з неявкою представників позивача та третьої особи, неподанням витребуваних доказів, суд відклав розгляд справи на 11.11.2015 р.

В судове засідання 11.11.2015р. представники сторін та прокуратури з'явились. Надали пояснення по суті спору, представники сторін зазначили, що триває процес укладення договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 24.07.2003, у зв'язку з чим заявили клопотання про відкладення розгляду справи. Суд задовольнив клопотання представника позивача та оголосив перерву в судовому засіданні до 25.11.2015р.

24.11.15 через канцелярію суду відповідач надав додаткові пояснення, відповідно до яких зазначає, що положеннями Податкового кодексу України (п.п. 288.5.1) передбачено встановлення розміру орендної плати на земельні ділянки державної і комунальної власності вирішується за згодою сторін договору із визначенням розміру орендної плати в такому договорі оренди. Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

В судове засідання 25.11.15 представники прокуратури та сторін з'явились, надали пояснення по суті спору, представники позивача та прокуратура позовні вимоги підтримали, відповідач проти позову заперечував. Відповідач у додаткових поясненнях по справі зазначив, що позивач жодного разу не звертався до нього з пропозицією щодо внесення відповідних змін до спірного договору, доказів таких звернень суду не надав. Оскільки вказане питання знаходиться на розгляді та узгодженні позивача, в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки відсутній спір між сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

24 липня 2003 року між Київською міською радою (далі - позивач, орендодавець) та Закритим акціонерним товариством "АТП 13060", що змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство "АТП 13060" (далі - відповідач, орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 06.08.2003 р. за № 75-6-00074, про що зроблено відповідний запис у книзі записів державної реєстрації договорів (надалі - договір).

Відповідно до п. 1. договору орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 30.01.2003 р. № 247/407 передає, а орендар приймає в довгострокову оренду на 25 років земельні ділянки, місце розташування яких вул. Жмеринська, 26 у Святошинському районі м. Києва, загальним розміром 8,8541 га для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд у межах, які перенесені в натуру (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з довідкою Головного управління земельних ресурсів КМДА від 16.07.03 № 589 на час укладання цього договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 75:225:019 розміром 0,2276 га становить 305567 грн. 03 коп. Згідно з довідкою Головного управління земельних ресурсів КМДА від 16.07.03 № 591 на час укладання цього договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 75:225:004 розміром 8,6265 га становить 15129318 грн. 52 коп. (п. 3 договору).

Відповідно до п. 2.2. договору річна орендна плата за земельні ділянки встановлюється у розмірі 1,5 відсотків від її нормативної грошової оцінки. У випадку коли будівлі, споруди або їх частини здаються в оренду іншим суб'єктам, орендна плата встановлюється в розмірі 4 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або її частини, що припадає на орендовані площі будівель, споруд або їх частин.

Пунктом 2.3 договору встановлено що розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін (шляхом внесення змін до цього договору), за винятком випадку, передбаченого п.5 цього договору. Пропозиції про перегляд розміру орендної плати надсилаються не частіше, ніж один раз на квартал і розглядаються відповідно до законодавства. Відсутність відповіді на таку пропозицію не означає погодження такої пропозиції.

Згідно з п.5 договору орендодавець має право у односторонньому порядку (шляхом надсилання орендареві повідомлення через податкові органи або через інший уповноважений орган) збільшити розмір орендної плати у випадку, коли внаслідок змін у законодавстві орендна плата стане меншою від розміру земельного податку.

В обґрунтування позовних вимог прокуратура посилається на те, що рішенням Київради від 28.02.2013 № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України" внесено зміни до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком до цього рішення в частині збільшення розміру річної орендної плати. Даним рішенням також зобов'язано Департамент земельних ресурсів проінформувати про прийняття цього рішення орендарів земельних ділянок, вказаних у додатку до рішення. Про необхідність приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст.. 288 Податкового кодексу України відповідача було проінформовано листом № 05704-8526 Департаменту земельних ресурсів КМДА від 26.04.2013 р. Проте прокуратурою встановлено, що відповідач продовжує сплачувати орендну плату за землю без врахування вимог рішення Київради від 28.02.13 № 89/9146.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 2 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, істотними вважаються насамперед ті умови договору, які названі такими за законом.

Згідно з положеннями ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" однією з істотних умов договору оренди землі визначає орендну плату із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, тобто є вільною, за винятком випадків, визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 зазначеної статті зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

У ст. 30 Закону України "Про оренду землі" зазначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

У відповідності до ч. 2 ст. 23 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що розмір орендної плати може змінюватися за згодою сторін, за винятком випадку, передбаченого п.5 цього договору.

В свою чергу пунктом 5 договору встановлено право орендодавця у односторонньому порядку (шляхом надсилання орендареві повідомлення через податкові органи або через інший уповноважений орган) збільшувати розмір орендної плати у випадку, коли внаслідок змін у законодавстві орендна плата стане меншою від розміру земельного податку.

Як встановлено судом, на момент укладання Договору розмір та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку регулювались Законом України "Про плату за землю" (чинного на момент укладання договору оренди землі), статтею 2 якого встановлено, що плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

З 01.11.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, положеннями якого передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

За статтею 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Рішенням Київської міської ради № 89/9146 від 28.02.2013 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України" (надалі - рішення) внесено зміни до договорів оренди в частині збільшення розміру річної орендної плати.

Пунктом 2 цього рішення зобов'язано орендарів земельних ділянок, зазначених у додатку до договору, забезпечити оформлення внесення відповідних змін до договорів оренди земельних ділянок.

Згідно додатку до вказаного рішення серед орендарів, яких зобов'язано забезпечити оформлення внесення змін до договорів оренди, вказано в тому числі ЗАТ «АТП-13060», яке є орендарем земельних ділянок по вул. Жмеринській, 26 у Святошинському районі м. Києва за договором № 75-6-00074 від 24.07.2003 р. (п. 516 додатку до рішення).

Пунктом 3 вказаного рішення зобов'язано Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проінформувати про прийняття цього рішення орендарів земельних ділянок, вказаних у Додатку до цього рішення та органи Державної податкової служби.

Пунктом 4 рішення органи Державної податкової служби зобов'язано контролювати дотримання орендарями земельних ділянок, зазначених у додатку до рішення, вимог рішення при подачі суб'єктами господарювання податкових декларацій і обчисленні ними суми орендної плати та при нарахуванні фізичним особам суми орендної плати, а при адмініструванні орендної плати за ці земельні ділянки застосовувати розмір орендної плати, встановлений пунктом 1 цього рішення з моменту офіційного оприлюднення рішення.

У матеріалах справи наявний лист Департаменту земельних ресурсів № 05704-8526 від 26.04.2013 р. адресований відповідачу, в якому повідомляється про необхідність приведення у відповідність до законодавства істотних умов договору оренди земельної ділянки № 75-6-00074 від 24.07.2003 р..

З огляду на визначення нових орендних ставок, зміна яких є підставою для зміни умов договору оренди земельної ділянки, суд вважає позовні вимоги прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає наступне.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне, зокрема, змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні, яка у двадцятиденний строк після одер жання такої пропозиції повідомляє іншу сторону про результати її розгляду.

При цьому, недотримання позивачем вимог положень ст. 188 Господарського кодексу України, яка передбачає обов'язок попереднього направлення іншій стороні договору пропозиції про його зміну, не може бути підставою для відмови у позові про внесення змін до договору, оскільки направлення такої пропозиції є правом, а не обов'язком особи, яка добровільного його використовує виходячи з власних інтересів, та не позбавляє позивача права на звернення за захистом своїх порушених прав до суду з позовом про внесення змін до договору.

Також суд зазначає, що у п. 2.18 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" зазначено, що вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього. Отже, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про внесення зміни до договору згідно з рішенням суду, а не про зобов'язання відповідача внести такі зміни до договору.

Відповідно, до п. 2.19 вказаної постанови у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку. Оскільки відповідно до частини першої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, внесення змін до договору оренди землі у разі зміни ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів уповноваженим органом повинно здійснюватися з дотриманням порядку, визначеного цією статтею Господарського кодексу України. У разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

При цьому, надсилання відповідачу про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання вимог ст. 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 р. у справі № 28/5005/640/2012.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що Київською міською радою було розміщено повідомлення в газеті «Хрещатик» 02.04.2013 р. випуск № 33 (1161) «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України», в якому зазначено, про зміни до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком до даного рішення, встановивши річну орендну плату у розмірі 3 (трьох) % від нормативно грошової оцінки земельних ділянок.

Отже, оскільки рішення №89/9146 від 28.02.2013р. Київської міської ради було належним чином опубліковане та набрало чинності з дня його офіційного оприлюднення, містить умову щодо внесення до договорів оренди земельних ділянок змін, встановлюючи річну орендну плату у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, суд приходить до висновку про те, що вказане рішення є пропозицією Київської міської ради щодо внесення змін в договір оренди земельної ділянки в розумінні ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, положення норм чинного законодавства України та приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 24.07.2003 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частина третя ст. 2 Господарського процесуального кодексу України визначає, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру".

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99 зазначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Враховуючи викладене, прокурор Святошинського району міста Києва правомірно згідно діючого законодавства звернувся до суду з даною позовною заявою для захисту інтересів держави в особі Київської міської ради.

Стосовно розподілу судових витрат суд відзначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судовий збір сплачується у розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

Частиною 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 29, 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов прокурора Святошинського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради задовольнити повністю.

2. Внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 24 липня 2003 року, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів КМДА 06.08.2003 р. за № 75-6-00074, укладеного між Київською міською радою та Публічним акціонерним товариством «АТП 13060» (ідентифікаційний код 03117085), а саме викласти перше речення пункту 2.2 договору в наступній редакції: «Річна орендна плата за земельні ділянки встановлюється в розмірі 3 % (три відсотка) від їх нормативної грошової оцінки».

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" (49000, м. Дніпропетровськ, просп. імені Газети «Правда», буд 35, офіс 707/1; ідентифікаційний код 03117085) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.11.2015 року

Суддя Пукшин Л.Г.