ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 р. Справа № 923/1831/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Александрової Л.І. при секретарі Кудак М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль", м.Херсон

до Комунального підприємства "Дніпровський" Виконавчого комітету Херсонської міської ради, м. Херсон

про стягнення 504582 грн. 85 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, представник, довіреність № 01-4/56 від 31.12.2014р.;

від відповідача - не прибув.

В судовому засіданні згідно з приписами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» (позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до комунального підприємства "Дніпровський" Виконавчого комітету Херсонської міської ради (відповідач), яким просить стягнути з КП «Дніпровський» 321363 грн. 95 коп. заборгованості за спожиті послуги, 86655 грн. 34 коп. інфляційних втрат, 6823 грн. 67 коп. 3% річних та 89739 грн. 89 коп. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 15, 16, 526, 527, 530, 549, 610-611, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216, 217, 230 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 22, 55, 56, 57 Господарського процесуального кодексу України, ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", ст. 1 ЗУ "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Ухвалою суду від 09.11.2015 р. порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 19.11.2015 р. Ухвалою суду від 19.11.2015 р. розгляд справи відкладався з метою надання можливості сторонам скористатись повним обсягом процесуальних прав.

Представник позивача підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити повністю із зазначених у позовній заяві підстав.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали (а.с. 73), але явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, витребувані судом документи не надав.

Неявка представника відповідача у судове засідання господарського суду не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

Між позивачем та відповідачем укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №36 від 01 січня 2013 року.

Відповідно до пункту 1 Договору, Виконавець (ПАТ «Херсонська ТЕЦ») зобовязується надати споживачеві послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Споживач (КП «Дніпровський») зобовязується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором.

Згідно пункту 3 Договору визначено обєкт надання послуг, а пункту 2 місцезнаходження приміщення відповідача.

Пунктом 8 Договору передбачено, що оплата за спожиті послуги здійснюється в строк не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до пункту 15 Договору Споживач зобовязаний оплачувати послуги в строки, встановлені Договором.

Відповідно до статті 1 Закону «Про теплопостачання» тариф (ціна) на теплову енергію грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Регулювання тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням змін цін на енергоносії та інших витрат визначено статтею 15 цього ж Закону одним із основних завданнями державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання.

Відповідно до пункту 5 договору при зміні тарифів на послуги з теплопостачання взаєморозрахунки виконуються по тарифам, затвердженим (погодженим) державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими органами, які мають право на встановлення або заміну тарифів.

Вартість послуг з теплопостачання, що застосовувалась ПАТ «Херсонська ТЕЦ» протягом листопада 2014 року затверджена постановою №595 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг України від 23.05.2014, протягом грудня 2014 лютого 2015 року постановою №618 від 28.11.2014, протягом березня 2015 року постановою №282 від 27.02.2015 року.

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки №886а для оплати послуг за період з листопада 2014 року по березень 2015 року: за листопад 2014 року на суму: 58 065 грн. 25 коп., за грудень 2014 року 73 520 грн. 34 коп., за січень 2015 року 75 532 грн. 52 коп., за лютий 2015 року 62 415 грн. 54 коп., за березень 2015 року 51 830 грн. 30 коп.

Таким чином, вартість послуг, що були надані відповідачу в період з листопада 2014 року по березень 2015 року, становить 321363 грн. 95 коп. За цей період відповідачем оплат вартості послуг не здійснювалось.

Проте, в порушення положень Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", відповідач не розрахувався за спожиту теплову енергію, хоча претензій по виконанню позивачем взятих на себе зобов'язань у сторін не виникало.

Відповідачу направлялись вимога про сплату заборгованості від 03.06.2015 р. №06-1/1180 та акт звірки взаєморозрахунків від 16.06.2015 р.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення 321363 грн. 95 коп. основного боргу є обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми позивач обґрунтовано нарахував відповідачу за прострочення виконання грошового зобов'язання 86655 грн. 34 коп. інфляційних втрат та 6823 грн. 67 коп. 3% річних.

Суд за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Ліга-Закон» перевірив розрахунок нарахованих відповідачу збитків від інфляції і 3% річних та встановив, що він здійснений позивачем арифметично та методологічно вірно.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 86655 грн. 34 коп. інфляційних втрат та 6823 грн. 67 коп. 3% річних відповідають наведеним нормам, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В даному випадку пунктом 12 договору сторонами було обумовлено, що за несвоєчасне внесення плати зі споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочки терміну сплати.

На підставі вказаного пункту договору позивач нарахував відповідачу за порушення виконання зобов'язань з оплати вартості отриманих послуг пеню у сумі 89739 грн. 89 коп.

За результатами перевірки розрахунку пені, здійсненого позивачем, судом не вбачається порушення строків позовної давності, в тому числі спеціальних строків, встановлених ст. 232 ГК України.

За правилами ч. 1 ст. 32, ст. 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду зазделегіть встановленої сили.

Таким чином, дослідивши матеріали даної справи, оцінивши відповідно до вимог ст. 43 ГПК України надані сторонами докази та проаналізувавши їх згідно з вимогами діючого законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову. До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії в розмірі 321 363 грн. 95 коп., 6 823 грн. 67 коп. 3% річних, 86655 грн. 34 коп. інфляційних втрат, 89 739 грн. 89 коп. пені.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

У пункті 4.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" висловлено правову позицію згідно якої зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6-8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача.

Згідно вказаної вище правової позиції, суд покладає судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 7 568 грн. 74 коп. на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з Комунального підприємства «Дніпровський» Виконавчого комітету Херсонської міської ради (73000, м. Херсон, вул. Кримська, буд. 94, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» (73036, м. Херсон, вул. Бериславське шосе, 1, , р/р 6572 в ХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 352457) 321363 грн. 95 коп. основного боргу.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Дніпровський» Виконавчого комітету Херсонської міської ради (м. Херсон, вул. Кримська, буд. 94, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» (м. Херсон, вул. Бериславське шосе, 1, , 8900 в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005) 86655 грн. 34 коп. інфляційних втрат, 6 823 грн. 67 коп. 3% річних, 89739 грн. 89 коп. пені, 7568 грн. 74 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.12.2015 р.

Суддя Л.І. Александрова