УХВАЛА

02.12.2015Справа № 910/13199/15
За скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "СТАНДАРТ"

на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень

Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 910/13199/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "СТАНДАРТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОЙ АРАСПЕЛ"

про стягнення 33 248 415,77 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від заявника: Янкова А.В. - представник за довіреністю;

від боржника: не з'явились

від державного виконавця: не з'явились

Встановив :

Публічне акціонерне товариство "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "СТАНДАРТ" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОЙ АРАСПЕЛ" (відповідач) про стягнення 33248415,77 грн. згідно умов Кредитного договору № 136/КЛ-1114 (про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії) від 26.11.2014 (далі - Кредитний договір), з яких: 30000000,00 грн. - заборгованість по кредиту, 2526575,34 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 594863,01 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 126977,42 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 у справі № 910/13199/15 позовні вимоги задоволені повністю, а саме стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "НОЙ АРАСПЕЛ" на користь Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "СТАНДАРТ" 30 000 000,00 (тридцять мільйонів грн. 00 коп.) заборгованості по кредиту, 2 526 575,34 (два мільйони п'ятсот двадцять шість тисяч п'ятсот сімдесят п'ять грн. 34 коп.) заборгованості по сплаті процентів, 594 863,01 (п'ятсот дев'яносто чотири тисячі вісімсот шістдесят три грн. 01 коп.) пені за несвоєчасне погашення кредиту, 126 977,42 (сто двадцять шість тисяч дев'ятсот сімдесят сім грн. 42 коп.) пені за несвоєчасне погашення процентів.

На виконання вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, 28.07.2015 Господарським судом міста Києва виданий відповідний наказ.

Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "СТАНДАРТ" звернулось до суду із скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою суду від 11.11.2015 скаргу прийнято до свого провадження та призначення до розгляду на 23.11.2015.

Ухвалою від 23.11.2015 відкладено розгляд скарги на 02.12.2015, в порядку ст. 77 ГПК України, у зв'язку з необхідністю витребування письмових пояснень від заявника з урахуванням заперечень державного виконавця.

В судове засідання 02.12.2015, представники Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, не з'явились, про дату та час розгляду скарги повідомлені належним чином.

Представники боржника в судові засідання не з'явились, з адреси ТОВ "Ной Араспел" до суду повернулась поштова кореспонденція з довідкою ф. 20 "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши представників учасників судового процесу та дослідивши наявні докази, суд вважає, що скарга на дії державного виконавця підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець здійснює примусове виконання рішень у порядку, передбаченому законом. У той же час відповідно до положень статті 121 2 ГПК представляти в судах державну виконавчу службу мають органи, зазначені у статті 3 названого Закону (п.9.6 постанови пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців.

Наявні в матеріалах справи копії матеріалів виконавчого провадження № 431/16 свідчать про винесення оскаржуваної постанови від 13.10.2015 ВП "49014979 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В., тому стягувач вірно визначив його суб'єктом оскарження за даною скаргою.

Згідно зі статтею 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. ст. 19, 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний розглянути заяву стягувача та прийняти до виконання виконавчий документ внаслідок чого винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно частини 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи, зокрема, судові накази.

Як передбачено ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Матеріали виконавчого провадження №431/16 свідчать, що стягувач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження №06/10-1600 від 06.10.2015 для виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/13199/15 від 28.07.2015.

Згідно реєстраційного штампу на вищенаведеній заяві про примусове виконання рішення, остання одержана Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 07.10.2015 за вх. № 27921-0-33-15.

В обґрунтування скарги ПАТ "КБ "Стандарт" посилається на те, що підписуючи заяву про відкриття виконавчого провадження Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Стандарт" діяла в межах повноважень, наданих їй законом, оскільки згідно ст. 47 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких документів від імені банку. При цьому, заявник стверджує, що доступ до інформації про ліквідацію банку та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Грицака І.Ю. забезпечено в порядку, передбаченому ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" шляхом оприлюднення на єдиному державному веб-порталі відкритих даних центрального органу виконавчої влади.

Заперечення представника державної виконавчої служби базуються на положеннях ч. 2 ст. 8, ст. 9 ЗУ "Про виконавче провадження", ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 47 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". В той час, представник зазначає, що заява про відкриття виконавчого провадження подана представником ПАТ "КБ "Стандарт" Грицак І.Ю. без належного підтвердження своїх повноважень, а саме: без надання завіреної належним чином копії рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому оскаржувана постанова державного виконавця винесена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

13.10.2054 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Норми частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" містять перелік підстав, за умови наявності яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Так, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2)неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3)якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4)пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5)якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

61)офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7)якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8)наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Зокрема, головний виконавець Відділу в оскаржуваній постанові встановив, що порушені вимоги ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження", які визначають, сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників; повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону. Також, порушені вимоги п 2.11.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 - документи, що посвідчують повноваження представників, повинні бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, при винесенні оскаржуваної постанови головний виконавець Відділу керувався приписами ч.1, 5 ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження" та п 2.11.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція).

Відповідно до частин 1, 4 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників, участь юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом, або через представників юридичної особи.

Відповідно до частин 5 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Таким чином, приписи п. 2.11.1 Інструкції, якими також керувався головний державний виконавець Відділу при винесенні оскаржуваної постанови, стосуються посвідчення повноважень саме представників сторін виконавчого провадження. До того ж, невідповідність дій сторони виконавчого провадження вимогам зазначеної Інструкції, у будь-якому разі, не може бути іншою передбаченою законом обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження, за наявності якої державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження (п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Судом встановлено, що заява про відкриття виконавчого провадження підписана Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Стандарт" Грицак І.Ю.

Відповідно до положень статті 77 ЗУ "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, на підставі постанови Правління Національного банку України від 18.06.2015 №385 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ "Стандарт", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.06.2015 №120 "Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ "Стандарт", згідно з яким з 19.06.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ "Стандарт" та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Стандарт" Грицака І.Ю.

Зазначена інформація відображена також на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказування.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується. Уповноважена особа Фонду: діє без довіреності від імені банку, що ліквідується.

Частина 3 статті 237 ЦК України визначає, що представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

В даному випадку, представництво Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Стандарт" виникає на підставі ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

В переліку додатків до заяви про відкриття виконавчого провадження, скаржником не зазначені та не додані рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку чи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, однак слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", інформація про проведення державної реєстрації юридичної особи, зміну місцезнаходження юридичної особи, зміну найменування юридичної особи, прийняття засновниками (учасниками), судом або уповноваженим органом рішення про виділ, прийняття засновниками (учасниками) або уповноваженим ними органом рішення щодо припинення юридичної особи, про втрати оригіналів установчих документів, про персональний склад комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) та її голову або призначення ліквідатора, постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, якщо таке рішення не пов'язане з банкрутством юридичної особи, постановлення судового рішення щодо порушення провадження у справі про банкрутство юридичної особи, про зменшення статутного (складеного капіталу юридичної особи, проведення державної реєстрації припинення юридичної особи, проведення державної реєстрації припинення юридичної особи за принципом мовчазної згоди, про прізвище, ім'я, по батькові спадкоємця, опікуна, піклувальника чи управителя майна фізичної особи - підприємця, дату їх призначення, про постановлення судового рішення щодо порушення провадження у справі про банкрутство фізичної особи - підприємця, про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, про постановлення судового рішення щодо припинення провадження у справі про банкрутство юридичної особи або фізичної особи - підприємця підлягає обов'язковому оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у тому числі у формі відкритих даних відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо юридичної особи (зокрема): прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) та реєстраційні номери облікових карток платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори (ч. 2 ст. 17 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними, за винятком реєстраційних номерів облікових карток платників податків, відомостей про відкриття та закриття рахунків, накладення та зняття арештів на рахунки та майно, згідно ч. 1 ст. 20 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Згідно ч. 4 ст. 20 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", органи державної влади, органи місцевого самоврядування, суди, органи внутрішніх справ, органи прокуратури, органи Служби безпеки України та їх посадові особи безоплатно отримують відомості з Єдиного державного реєстру з метою здійснення ними повноважень, визначених законом, виключно в електронній формі через веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення (ч.2 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження").

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, згідно ч. 1 ст. 6 ЗУ "Про виконавче провадження".

Отже, зі змісту наведених норм статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що обов'язок юридичних осіб під час їх участі у виконавчому провадженні посвідчувати повноваження з представництва за законом не передбачено, на відміну від представника юридичної особи, повноваження якого згідно частини 5 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Тому, з урахуванням вищенаведеного в сукупності, суд погоджується із скаржником, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Стандарт" Грицак І.Ю. діяв в межах наданих йому ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" повноважень при підписанні заяви про відкриття виконавчого провадження. При цьому, державний виконавець мав можливість перевірити дійсність зазначеної інформації в Єдиному державному реєстрі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що стягувачем (скаржником) при зверненні до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з відповідною заявою було дотримано вимоги ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з чим у Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були відсутні правові підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 у справі № 910/13199/15 за заявою стягувача на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, відповідні доводи стягувача, викладені у скарзі на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, суд визнає обґрунтованими та правомірними.

Таким чином, судом встановлено неправомірність винесення головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 13.10.2015 відповідно до положень п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", а тому у суду наявні підстави для визнання недійсною даної постанови.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарським судам роз'яснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" №01-08/369 від 29.06.2010 р. вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним. Господарський же суд, приймаючи судове рішення по суті скарги, має в будь-якому разі враховувати положення, викладене в названому роз'ясненні президії Вищого господарського суду України.

Згідно частини 2 вказаної статті Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час судового розгляду даної скарги рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 у справі № 910/13199/15 в добровільному порядку боржником не виконано, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

У відповідності до п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Разом з тим, доказів того, що державний виконавець ухиляється від вчинення певних виконавчих дій, суду не представлено, а його дії з відмовою у відкритті виконавчого провадження опосередковані лише невірним застосуванням норм чинного законодавства та суб'єктивною оцінкою достатності вчинених виконавчих дій.

Згідно із абз. 2 п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" №14 від 26.12.2003 р. заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 232 - 234 ЦПК та статей 86, 1212 ГПК. Виходячи зі змісту ст. 24824 ЦПК у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом №606-XIV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених ст. 35 Закону №606-XIV), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом або скоротити його (ч. 3 ст. 36 Закону №606-XIV).

Отже, за результатами розгляду скарги доводи скаржника визнаються судом правомірними, а скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1.Скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/13199/15, задовольнити частково.

2.Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 13.10.2015 ВП №49014979 за наказом Господарського суду міста Києва №910/13199/15 від 28.07.2015.

3.Визнати недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження від 13.10.2015 ВП №49014979 за наказом Господарського суду міста Києва № 910/13199/15 від 28.07.2015.

4.В іншій частині скарги відмовити.

5.Ухвала набирає законної сили з моменту винесення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В. Усатенко