РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015Справа №910/24937/15

За позовомТовариство з обмеженою відповідальністю "Європрофіль ЮА"
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "Топаз Альянс"
Провизнання укладеною додаткової угоди
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача:Макайов А.А. - представник;
від відповідача:не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Європрофіль ЮА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Топаз Альянс" та просить суд визнати укладеною додаткову угоду від 27.02.2015 до договору оренди №1 від 30.01.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.01.2015 між сторонами був укладений договір оренди №1, строк дії якого встановлено з 30.01.2015 до 31.12.2016. При цьому, в п.1.2.3 сторонами погоджено, що орендодавець має намір здавати в оренду, а орендар орендувати приміщення протягом 10 років. Листом за вих. № 27/02-1 від 27.02.2015 позивачем надано відповідачу редакцію додаткової угоди до договору оренди №1 від 30.01.2015, в якій було запропоновано продовжити строк оренди майна до 30.01.2025, погоджувався розмір орендної плати на вказаний період та умови оплати авансового платежу. На звернення позивача, відповідач відповів листом від 27.02.2015 за вих. №2, в якому підтвердив свої наміри та згоду щодо підписання додаткової угоди в запропонованій позивачем редакції. Листом № 27/03-1 від 27.03.2015 позивач повідомив відповідача про перерахування, відповідно до раніше досягнутої між сторонами домовленості, авансового платежу у розмірі 11498000,00 грн., який надав гарантії фіксування розміру орендної плати за майбутній період договору оренди №1 від 30.01.2015. Як стверджує позивач, в подальшому відповідач повідомив, що наразі не має можливості щодо нотаріального посвідчення додаткової угоди до договору, так як строк дії договору (10 років) передбачає дотримання нотаріальної форми, у зв'язку з чим позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання укладеною додаткової угоди від 27.02.2015 до договору оренди №1 від 30.01.2015 в редакції позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/24937/15 та призначено розгляд справи на 15.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням сторонами вимог ухвали суду, розгляд справи відкладено на 05.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін, невиконанням сторонами вимог ухвали суду та поданим клопотаннями сторін про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 25.11.2015. Крім цього, цією ж ухвалою судом задоволено клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи №910/24937/15 на 15 днів.

Представник позивача в судове засідання 25.11.2015 з'явився, підтримав заяву про затвердження мирової угоди, яка підписана між сторонами 13.10.2015 та подана суду представником позивача в судовому засіданні 15.10.2015. У вказаній мировій угоді сторони просять суд визнати додаткову угоду від 27.02.2015 укладеною між сторонами, в редакцій, яка запропонована позивачем, що фактично є тотожнім вирішенню спору по суті.

Положеннями ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що, зокрема, умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову.

Законодавцем визначено, що мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору та на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не призводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне (без державного втручання) врегулювання розбіжностей на погоджених умовах.

Враховуючи, що подана суду на затвердження мирова угода суперечить положенням ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, в задоволенні заяви сторін про затвердження мирової угоди судом відмовлено.

В подальшому, в судовому засіданні 25.11.2015 представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач повноважних представників в судові засідання не направив, відзив на позов не надав. Про проведення судових засідань був повідомлений, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень №369, №070 та №130.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

На підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Європрофіль ЮА" (орендар, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Топаз Альянс" (орендодавець , відповідач) був укладений договір оренди №1 (договір) відповідно до умов якого, орендодавець зобов'язався передати в оренду, а орендар зобов'язався прийняти, згідно умов цього договору: нежитлове приміщення, площею 7729,9 кв.м., розташоване за адресою: Україна, м. Київ. вул. Колекторна, буд. 3-а (п.1.1), строк оренди майна складає з 30 січня 2015 по 31 грудня 2016. Цей договір набуває чинності з моменту підписання акту приймання - передачі майна (п.1.2.1), орендодавець має намір здавати в оренду, а орендар орендувати приміщення протягом 10 років. Загальна вартість орендної плати за весь період оренди повинна складати не менш як 20035900,80 грн. (п.1.2.3), орендар сплачує орендодавцю орендну плату, яка становить 166965,84 грн. за один місяць оренди (п.1.4.1), орендодавець має право раз на рік переглянути розмір орендної плати та запропонувати орендарю укласти відповідну додаткову угоду до договору про зміну розміру та умов сплати орендної плати. Відмова орендаря від запропонованих орендодавцем умов або ненадання орендарем відповіді, вважається згодою сторін щодо дострокового розірвання договору протягом 2-х тижнів з моменту направлення орендодавцем відповідної пропозиції про зміну договору (п.13.4).

Вищезазначене приміщення, загальною площею 7729,9 кв.м. орендодавець передав, а орендар прийняв згідно акту приймання-передачі частини майнового комплексу від 31.01.2015.

26.02.2015 орендодавець листом за вих. №1 повідомив позивача про намір підвищити встановлений п. 1.4.1. договору розмір орендної плати вдвічі, внаслідок різкого падіння курсу національної валюти, що в свою чергу вплинуло на зростання видатків пов'язаних з утриманням об'єкту оренди та запропонував укласти додаткову угоду до договору оренди №1 від 30.01.2015 д із встановленням більшого розміру орендної плати.

Листом за вих. №26/02-1 від 26.02.2015 орендар запропонував орендодавцю не збільшувати розмір орендної плати за договором, а натомість отримати від орендаря авансовий платіж за весь майбутній період оренди строком на 10 років. При цьому, у випадку згоди орендодавця на таку пропозицію, позивачем було запропоновано залишити за собою право повернення сплаченого авансового платежу у випадку не продовження строку дії договору оренди №1 від 30.01.2015 на період до 10 років.

Листом за вих. №27/02-1 від 27.02.2015 орендар запропонував орендодавцеві укласти додаткову угоду від 27.02.2015 до договору оренди №1 від 30.01.2015, в наступній редакції:

"Додаткова угода до договору № 1 від 30 січня 2015 року

м. Київ 27 лютого 2015 року

Товариство з обмеженою відповідальністю "Топаз Альянс", надалі "Орендодавець", в особі директора товариства Кисіль О.M., який діє на підставі статуту підприємства та Товариство з обмеженою відповідальністю "Європрофіль ЮА", надалі "Орендар", в особі директора Мартинюк О.M., який діє на підставі статуту підприємства, а разом "Сторони", домовились про наступне:

Внести зміни в наступні пункти договору №1 від 30 січня 2015 року та викласти їх в наступній редакції:

п. 1.2.1. З 30 січня 2015 року (дата початку строку оренди) до 30 січня 2025 року (дата закінчення строку оренди). Договір набуває чинності з моменту підписання цього договору.

п. 1.2.2. Майно вважається переданим Орендодавцем Орендарю з моменту підписання даного договору.

п. 1.4.1. Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату, яка становить 139138 грн. 20 коп., ПДВ 27827 грн. 64 коп., а всього 166965 грн. 84 коп. за один місяць оренди. Орендна плата залишається незмінною на весь строк дії договору оренди.

п. 1.4.3. Орендар сплачує авансовим платежем у строк до 30 березня 2015 року суму, що становить не менше 50 відсотків від загальної суми орендних платежів за весь період дії договору оренди (10 років - 120 місяців - 20035900,80 грн.)

Виключити наступний пункт договору: п. 13.4. договору - виключити

Дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання та є невід'ємною частиною договору №1 від 30 січня 2015 року.

Орендар директор Мартинюк Д.Я. Орендодавець директор Кисиль О.М. ".

Листом за вих. №1 від 27.02.2015 орендодавець погодив запропоновані орендарем умови отримання авансового платежу за договором оренди №1 від 30.01.2015, гарантував повернення можливого залишку сплачених таким чином коштів у випадку розірвання договору або не продовження його дії на майбутні періоди та попередив про те, що запропоновані умови є прийнятними, якщо авансові платежі будуть внесені до 30.04.2015, а в іншому разі, позивач зазначив, що дана пропозиція буде розглядатися як відмова від підписання додаткової угоди, наслідком чого є розірвання договору оренди №1 від 30.01.2015. Крім цього, цим же листом орендодавець гарантував фіксацію розміру орендної плати на рівні, встановленому п. 1.4.1 договору на весь строк його дії та на строк пролонгації, наміри про яку закріплено у п. 1.2.3. договору.

Крім цього, 27.02.2015 орендодавцем на адресу орендаря був направлений лист за вих.№2, в якому орендодавець надав згоду на підписання додаткової угоди від 27.02.2015 до договору №1 від 30.01.2015 в запропонованій орендарем редакції.

Листом за вих. №27/03-1 від 27.03.2015 орендар повідомив про перерахування на його користь авансових платежів в розмірі 11498000,00 грн.

Однак, як стверджує позивач у позовній заяві, в подальшому відповідач від підписання додаткової угоди від 27.02.2015 так як і від нотаріального посвідчення цієї угоди ухилився, що порушує права позивача, як учасника господарсько - правових відносин, у зв'язку з чим останній звернувся до Господарського суду міста Києва з відповідним позовом.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст. 794 Цивільного кодексу України встановлено, що право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися стосовно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (у цьому разі нотаріального посвідчення договору не вимагається).

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Крім цього, Верховний Суд України у листі від 24.11.2008 "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначив про необхідність врахування судами, що умовами застосування ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України є безповоротне ухилення та втрата стороною можливості з будь-яких причин посвідчити правочин.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідач дійсно ухилився від нотаріального посвідчення додаткової угоди та чи втрачена така можливість.

Отже, позивачем не доведено суду існування обставин, які перешкоджали б укладенню та нотаріальному посвідченню додаткової угоди від 27.02.2015 до договору оренди №1 від 30.01.2015, не наведено причин, з яких правочин не було посвідчено нотаріально та не надано доказів на підтвердження ухилення відповідача від нотаріального посвідчення, а також не доведено здійснення відповідачем будь-яких дій, направлених на порушення прав та інтересів позивача.

Як зазначено в п. 2.7 постанови пленуму Вищого господарського суд України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" у задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди укладеним слід відмовляти, якщо не подано доказів наявності спору стосовно такого укладення, оскільки зазначені вимоги зводяться за своїм змістом до встановлення юридичного факту, а відповідний спосіб захисту порушеного права не передбачений частиною другою статті 20 ГК України, крім випадків, коли інше встановлено законом або договором. Разом з тим, зацікавлена особа не позбавлена права звернутися до господарського суду з позовом про спонукання укласти договір оренди за наявності умов, передбачених частиною першою статті 187 Господарського кодексу України.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності спору між сторонами стосовно укладення додаткової угоди. Навпаки, матеріалами справи підтверджується згода відповідача на укладення додаткової угоди від 27.02.2015 до договору оренди №1 від 30.01.2015, в редакції, яка запропонована позивачем.

Відповідно до ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Переданий на розгляд суду спір договорів, названих у вказаній статті, не стосується. При цьому, суд зазначає, що п. п.1.2.3 договору, в якому встановлено, що орендодавець має намір здавати в оренду, а орендар орендувати приміщення протягом 10 років, а загальна вартість орендної плати за весь період оренди повинна складати не менш як 20035900,80 грн. не вважається попереднім договором в розумінні ст.187 Господарського кодексу України, оскільки в ньому не міститься волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про визнання додаткової угоди від 27.02.2015 до договору оренди №1 від 30.01.2015 укладеною задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, у випадку відмови у позові, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.12.2015

Суддя Ю.М.Смирнова