ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015р. Справа№ 914/3317/15

За позовом: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

до відповідача: Львівського комунального підприємства Львівський ліхтар, м.Львів

про стягнення 40 565, 74 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: ОСОБА_2 - представник

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго до Львівського комунального підприємства Львівський ліхтар про стягнення 40 565, 74 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.09.2015 року (суддя Бортник О.Ю.) порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 29.09.2015 року.

У звязку із перебуванням у відпустці судді Бортник О.Ю., 28.09.2015 р. автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/3317/15 передано для розгляду судді Манюку П.Т.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду, в судовому засіданні оголошувалася перерва.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судові засідання зявився, позовні вимоги визнав частково в сумі 13 198, 23 грн., в решті позовних вимог просив відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Львівське міське комунальне підприємство Львівтеплоенерго (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Львівського комунального підприємства Львівський ліхтар (надалі - відповідач) про стягнення 40 565, 74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 03.10.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1584Ф (надалі-договір), відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобовязання постачати відповідачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а відповідач зобовязався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно п.п. 6.2, 6.3 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом сплачує позивачу вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Однак, відповідач свої договірні зобовязання по оплаті теплової енергії за період з 01.05.2014 р. по 31.07.2015 р. не виконав, в результаті чого у нього виникла заборгованість в розмірі 28 765, 37 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Крім стягнення основного боргу позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, згідно з п.7.2.3 договору, пеню у розмірі 3 869, 25 грн. та відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 7 550 02 грн. і 3 % річних в розмірі 381, 10 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги визнав частково в сумі 13 198, 23 грн. Повідомив, що рішенням Львівської міської ради від 30.09.2011 р. № 887, будинок № 37 на вул. Академіка Єфремова перейшов з балансу ЛКП «Старий квартал» до ЛКП «Львівський ліхтар». У вказаному будинку розташовані нежитлові приміщення в цокольному поверсі, які поділяються на приміщення № 1, площею 160, 80 кв.м. (використовувалися ЛКП «Старий квартал») та приміщення № 2, площею 217, 20 кв.м. (орендуються ПП «Галтехбізнесресурс на підставі договору оренди нежитлових приміщень від 05.02.2010 р. № Ф-4849-6.Д-10»). Сума боргу в розмірі 28 765, 37 грн., яку просить стягнути позивач, визначена з урахуванням заборгованості саме по двох нежитлових приміщеннях, однак відповідач немає відношення до наданих позивачем ПП «Галтехбізнесресурс» послуг теплопостачання.

Крім того, представник відповідача просив суд, у випадку задоволення позовних вимог, не стягувати з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що 03.10.2013 року між сторонами було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1584Ф, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобовязання постачати відповідачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а відповідач зобовязався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

За умовами ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.3 договору передбачено, що споживач, тобто відповідач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Відповідач свої договірні зобовязання по оплаті теплової енергії за період з 01.05.2014 р. по 31.07.2015 р. не виконав, в результаті чого у нього виникла заборгованість в розмірі 28 765, 37 грн.

З посиланнями відповідача про те, що оскільки приміщення № 2, площею 217, 20 кв.м., що у будинку № 37 по вул. Академіка Єфремова у м. Львові орендує ПП «Галтехбізнесресурс на підставі договору оренди нежитлових приміщень від 05.02.2010 р. № Ф-4849-6.Д-10, що укладений між ЛМКП Львівтеплоенерго та ЛКП Львівський ліхтар, тому відповідач немає відношення до наданих послуг теплопостачання ПП «Галтехбізнесресурс», суд не погоджується з наступних підстав.

Як вбачається з додатку 1 до договору від 03.10.2013 р. № 1584/Ф теплопостачальна організація постачає в термін дії договору теплову енергію в гарячій воді до наступних обєктів споживача: нежитлове приміщення № 1 та нежитлове приміщення № 2 по вул. Академіка Єфремова, 37, що у м. Львові.

Таким чином, в додатках 1 та 2 до договору встановлено, що обєктами відповідача до яких позивачем постачається теплова енергія є, зокрема, нежитлове приміщення № 2, а відтак відповідач зобовязаний виконувати умови договору щодо оплати за одержану теплову енергію, яка постачається до його обєктів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 28 765, 37 грн. підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 7 550, 02 грн. та 3 % річних в розмірі 381, 10 грн., суд вважає, що розраховані вони вірно, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Пунктом 7.2.3 договору передбачено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, визначений згідно з договором розмір пені, не може перевищувати той розмір, який визначений законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Позивачем було нараховано відповідачу пеню в розмірі 3 869, 25 грн., розрахунок якої проведено вірно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи із приписів вказаних вище норм та враховуючи, що відповідач є комунальним підприємством, яке має значну кредиторську заборгованість, суд вважає за необхідне, як виняток, зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50 %, тому сума яка підлягає стягненню з відповідача становить 1 934, 63 грн. Разом з тим, судом також враховані інтереси позивача, зокрема, боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобовязань, в даному випадку йдеться лише про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню.

Пунктом 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Оскільки, спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судовий збір покладається на нього повністю.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» (79013, м. Львів, вул. Коновальця, 27, ) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, ) суму в розмірі 39 849, 12 грн., з них:

- 28 765, 37 грн. - основного боргу;

- 1 934, 63 - пені;

- 381, 10 грн. - 3% річних;

- 7 550, 02 грн. - інфляційні втрати;

- 1 218, 00 грн. - судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 26.11.2015 року.

Суддя Манюк П.Т.