РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015Справа №910/21283/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдшуз"

про стягнення заборгованості у розмірі 3 141 918,32 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Докієн Д.Б. (дов.№01/13-08 від 13.08.2015)

від відповідача: Алєйніков О.О. (дов.№44 від 31.08.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдшуз" про стягнення заборгованості у розмірі 3 141 918,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача, укладеного між сторонами Договору оренди №А90/Х-1 від 13.08.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2015 порушено провадження у справі № 910/21283/15 та призначено її до розгляду на 03.09.2015 року.

01.09.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи та від відповідача надійшло клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 03.09.2015 оголошено перерву до 23.09.2015 року.

22.09.2015 та 23.09.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача та відповідача відповідно надійшли письмові пояснення по справі та відзив на позов.

За наслідками розгляду справи 23.09.2015 судом оголошено перерву у судовому засіданні до 08.10.2015 року.

За наслідками судового засідання 08.10.2015 судом постановлено ухвалу про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів, у задоволення клопотання сторін, та оголошено перерву у судовому засіданні до 22.10.2015 року.

Під час судового засідання 22.10.2015 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві та письмових поясненнях.

У свою чергу, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Судом також зауважено, що інші наявні у матеріалах справи клопотання та заяви залишені судом без розгляду через їх необгрунтованість.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Крона-Компані» (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз» (Орендар) укладений Договір оренди №А90/Х-1 (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору, Орендодавець зобов'язався передати Орендарю в тимчасове платне користування (далі - «Оренда») приміщення, яке знаходиться в будівлі торгово-розважального центру, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 7, а Орендар зобов'язався прийняти, оплатити користування і повернути приміщення Орендодавцю на умовах, визначених Договором (п.1.1. Договору).

На виконання умов укладеного договору, позивачем передано та відповідачем прийнято приміщення, загальною площею 332,27 кв.м, про що сторонами складено та підписано Акт прийому-передачі приміщення до Договору від 01.09 2014 року.

Відповідно до п.9.1. Договору, орендар зобов'язаний здійснювати оплату за користування приміщенням в розмірах і в строки, які визначені у цьому Договорі (далі - «Орендна плата»).

Орендна плата сплачується Орендарем щомісячно, авансом, не пізніше 25-го числа місяця, який передує, як то передбачено п. 9.3. договору.

Умовами пункту 13.5 договору передбачено, що орендодавець має право у будь-який час протягом строку цього договору, без направлення попереднього повідомлення орендарю, стягнути за гарантією будь-яку суму, яка належить до сплати та не була сплачена орендарем, включно із сумою збитків, яку він зобов'язаний сплатити.

Однак, у порушення умов Договору, відповідач свої зобов'язання щодо внесення орендної плати належним чином не виконав, внаслідок чого за ним рахується прострочена заборгованість з орендної плати, а саме у розмірі 639 172,45 грн. у тому числі:

- 129 157,63 грн. - розмір заборгованості за травень 2015 року (після відрахування 29.05.2015 з суми Гарантійного платежу 152 803,53 грн. у рахунок часткового погашення простроченої заборгованості з оплати Орендної плати за травень 2015 року);

- 251 885,40 грн. (двісті п'ятдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят п'ять гривень 40 копійок) - заборгованість за червень 2015 року;

- 258 129,42 грн. заборгованість за липень 2015 року.

Також, сторонами погоджено, що орендар зобов'язаний щомісячно відшкодовувати орендодавцеві вартість комунальних послуг, які споживаються в приміщенні, таких як опалення, кондиціювання, електроенергія, водопостачання та вивезення сміття (далі - «Комунальні послуги»)» (п. 10.1. договору).

У силу п.10.4. Договору, орендар зобов'язаний компенсувати орендодавцеві вартість використаних Комунальних послуг та витрат на утримання електромереж, не пізніше 10-го число місяця, наступного за оплачуваним.

Із наявних у матеріалах справи вбачається, що внаслідок не проведення оплати згідно рахунку-фактури №СФ-0007071 від 31.05.2015, наявного у матеріалах справи, заборгованість ТОВ «Трейдшуз» з оплати Комунальних послуг становить 11 190,50 грн.

Крім того, згідно п.11.1. Договору, орендар зобов'язаний, щомісячно, авансом, не пізніше 25-го числа місяця, який передує оплачуваному місяцю, сплачувати Орендодавцю вартість витрат на експлуатацію Торгового центру та утримання Площ загального користування Торгового центру (далі - «Експлуатаційні витрати»).

Оскільки, відповідачем порушено умови виконання зобов'язання за договором оренди щодо своєчасного внесення платежів, тому заборгованість з оплати Експлуатаційних витрат становить 145 897,10 грн., яка складається з 72 089,30 грн. заборгованість з оплати Експлуатаційних витрат за червень 2015 року та з 73 807,80 грн. - заборгованість з оплати Експлуатаційних витрат за липень 2015 року.

Умовами пункту 12.1 Договору сторони погодили, що Орендар щомісячно, авансом, не пізніше 25-го числа місяця, який передує оплачуваному місяцю, сплачувати Орендодавцю вартість витрат на просування та популяризацію Торгового центру (далі - «Витрати на популяризацію»).

Пунктом 13.1. Договору передбачено - протягом 10 (десяти) календарних днів з дати укладення цього Договору Орендар зобов'язаний сплатити Орендодавцеві Гарантійний платіж.

Так, заборгованість з оплати Витрат на популяризацію становить 24 896,33 грн. у тому числі 12 300,64 грн. - заборгованість з оплати Витрат на популяризацію за червень 2015 року та 12 595,69 грн. - заборгованість з оплати Витрат на популяризацію за липень 2015 року.

Також, звертаючись із позовом до суду, ТОВ «Крона-Компані» зауважує, що відповідач неодноразово порушував встановлений Договором порядок та строки оплати обов'язкових платежів за Договором, внесення та поповнення Гарантійного платежу.

Так, Відповідач неодноразово порушував строки оплати Орендної плати, Експлуатаційних витрат, Витрат на популяризацію, Комунальних послуг та поповнення Гарантійного платежу за Договором, а саме:

- орендна плата за вересень 2014 року повністю сплачена 06.10.2014 року;

- орендна плата за жовтень 2014 року повністю сплачена 06.10.2014 року;

- орендна плата за січень 2015 року повністю сплачена 12.01.2015 року;

- орендна плата за квітень 2015 року - погашена шляхом списання залишку суми заборгованості з суми Гарантійного платежу 20.04.2015 року;

- орендна плата за травень 2015 року - не сплачена;

- орендна плата за червень 2015 року - не сплачена;

- орендна плата за липень 2015 року - не сплачена.

- експлуатаційні витрати за вересень 2014 року повністю сплачені 06.10.2014 року;

- експлуатаційні витрати за жовтень 2014 року повністю сплачені 06.10.2014 року;

- експлуатаційні витрати за січень 2015 року повністю сплачені 12.01.2015 року;

- експлуатаційні витрати за березень 2015 року повністю сплачені 20.04.2015 року;

- експлуатаційні витрати за квітень 2015 року погашені шляхом списання суми заборгованості з суми Гарантійного платежу 20.04.2015 року;

- експлуатаційні витрати за травень 2015 року - погашені шляхом списання суми заборгованості з суми Гарантійного платежу 29.05.2015 року;

- експлуатаційні витрати за червень 2015 року - не сплачені;

- експлуатаційні витрати за липень 2015 року - не сплачені;

- витрати на популяризацію за вересень 2014 року повністю сплачені лише 06.10.2014 року;

- витрати на популяризацію за жовтень 2014 року повністю сплачені лише 06.10.2014 року;

- витрати на популяризацію за січень 2015 року повністю сплачені 12.01.2015 року;

- витрати на популяризацію за березень 2015 року повністю сплачені лише 20.04.2015 року;

- витрати на популяризацію за квітень 2015 року - погашені шляхом списання суми заборгованості з суми Гарантійного платежу 20.04.2015 року;

- витрати на популяризацію за травень 2015 року - погашені шляхом списання суми заборгованості з суми Гарантійного платежу 29.05.2015 року;

- витрати на популяризацію за червень 2015 року - не сплачені;

- витрати на популяризацію за липень 2015 року - не сплачені;

- вартість комунальних послуг за квітень 2015 року повністю оплачена лише 25.05.2015 року;

- вартість комунальних послуг за травень 2015 року - не сплачена;

- гарантійний платіж у повному обсязі внесено лише 06.10.2014 року;

- поповнення Гарантійного платежу відповідно до Вимоги Позивача за Вих.№01/23-4 від 23.04.2015 щодо довнесення (поповнення) Гарантійного платежу - не здійснено;

- поповнення Гарантійного платежу відповідно до Вимоги Позивача за Вих.№01/29-05 від 29.05.2015 щодо довнесення (поповнення) Гарантійного платежу - не здійснено.

Відповідно до п. 28.2. Договору, у разі прострочення Орендарем виконання зобов'язань по сплаті Орендної плати, внесенню і поповненню Гарантії, по сплаті Експлуатаційних витрат, Витрат на популяризацію, відшкодуванню витрат на Комунальні послуги, сплаті інших платежів, передбачених цим Договором, більш ніж на 5 (п'ять) робочих днів, Орендар зобов'язаний у кожному такому випадку сплатити Орендодавцеві штраф у розмірі 40 (сорока) відсотків Орендної плати за перший місяць Строку Договору.

Розмір орендної плати за перший місяць строку Договору становить 167 647,49 грн. (згідно рахунку-фактури №СФ-0110735 від 13.08.2014).

Позивачем розраховано та заявлено до стягнення суму штрафу у розмірі 40 (сорока) відсотків Орендної плати за перший місяць строку Договору складає 67 059,00 грн. за 28 разів порушення строків оплати - у загальному розмірі 1 877 652,00 грн.

Також, відповідно до п.13.1. Договору, протягом 10 (десяти) календарних днів з дати укладення цього Договору Орендар зобов'язаний сплатити Орендодавцеві Гарантійний платіж (далі - «Гарантія»). У силу п. 13.2. Договору, під Гарантійним платежем слід розуміти платіж по забезпеченню виконання зобов'язань Орендаря за цим Договором, який сплачується Орендодавцеві в розмірі Орендної плати, Експлуатаційних витрат та Витрат на популяризацію за два місяці Строку Договору.

Так, на виконання умов Договору, Відповідачем на користь Позивача 06.10.2014 сплачено Гарантійний платіж у сумі 443 109,94 грн.

За приписами пункту 13.9. Договору, у випадку дострокового розірвання Договору за ініціативою Орендаря або за ініціативою Орендодавця у випадках, прямо вказаних в цьому Договорі, Гарантія не повертається Орендарю, а залишається у Орендодавця у якості неустойки за дострокове розірвання Договору.

Згідно п. 13.5. Договору, Орендар зобов'язаний поповнити Гарантію/ збільшити суму за Гарантією до суми, вказаної у п.п. 13.2. та 13.3. вище, протягом 3 (трьох) робочих днів після одержання відповідної вимоги від Орендодавця.

Із матеріалів справи вбачається, що 24.04.2015 ТОВ «Крона-Компані» направило на адресу відповідача Вимогу за Вих.№01/23-04 від 23.04.2015, щодо довнесення (поповнення) Гарантійного платежу, в якій повідомив ТОВ «Трейдшуз» про стягнення 20.04.2015 з суми Гарантійного платежу простроченої заборгованості за Договором, що виникла у зв'язку з порушенням Відповідачем строків оплати обов'язкових платежів за Договором, а саме орендної плати за квітень 2015 року, експлуатаційних витрат за квітень 2015 року, витрат на популяризацію за квітень 2015 року - у загальному розмірі 196 243,43 грн. Вказана вимога отримана відповідачем 30.04.2015, однак залишена ТОВ «Трейдшуз» без виконання.

Надалі, 20.05.2015 позивач направив на адресу ТОВ «Трейдшуз» повідомлення за Вих.№02/20-05 від 20.05.2015 про порушення зобов'язань за Договором оренди №А90/Х-1, в якому повідомив Відповідача про чергове порушення умов Договору та вимагав негайно погасити прострочену заборгованість з оплати орендної плати, експлуатаційних витрат, витрат на популяризацію та комунальних послуг:

- 281 961,16 грн. - заборгованість з оплати орендної плати за травень 2015 року;

- 80 350,86 грн. - заборгованість з оплати експлуатаційних витрат за травень 2015 року;

- 13 712,12 грн. - заборгованість з оплати витрат на популяризацію за травень 2015 року;

- 12 120,61 грн. - вартість спожитих комунальних послуг за квітень 2015 року.

Вказане Повідомлення за Вих.№02/20-05 задоволено Відповідачем частково, а саме 25.05.2015 ТОВ «Трейдшуз» сплатив заборгованість з оплати вартості спожитих Комунальних послуг за квітень 2015 року у розмірі 12 120,61 грн. у іншій частині, повідомлення залишено без виконання з боку відповідача.

З огляду на вищевикладене, ТОВ «Крона-Компані» 29.05.2015 стягнув з залишків суми Гарантійного платежу грошові кошти у розмірі 246 866,51 грн. у рахунок погашення наступної заборгованості:

- 152 803,53 грн. - у рахунок часткового погашення заборгованості з оплати орендної плати за травень 2015 року;

- 80 350,86 грн. - у рахунок погашення заборгованості з оплати експлуатаційних витрат за травень 2015 року;

- 13 712,12 грн. - у рахунок погашення заборгованості з оплати витрат на популяризацію за травень 2015 року.

На виконання умов укладеного договору, зокрема розділу 13 договору, 29.05.2015 позивачем направлена орендарю Вимога за Вих.№01/29-05 від 29.05.2015 щодо довнесення (поповнення) Гарантійного платежу, в якій ТОВ «Крона-Компані» вимагало негайно довнести (поповнити) суму Гарантійного платежу на 443 109,94 грн. та погасити прострочену заборгованість з оплати обов'язкових платежів за Договором, що не покрита Гарантійним платежем. Вказана вимога залишена ТОВ «Тредшуз» без виконання.

У подальшому, 02.07.2015 Товариству з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз» направлена Вимога за Вих.№01/02-07 від 02.07.2015 про сплату заборгованості за Договором оренди №А90/Х-1, яка отримана Відповідачем 07.07.2015 року.

У вищевказаній вимозі від 02.07.2015, позивач вимагав від орендаря негайно погасити прострочену заборгованість з оплати обов'язкових платежів за Договором у розмірі 821 156,38 грн., сплатити штраф у розмірі 1 877 652,00 грн. за порушення строків оплати обов'язкових платежів за Договором та довнести (поповнити) суму Гарантійного платежу - 443 109,94 грн.

Оскільки вимога від 02.07.2015 не виконана Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз», орендодавець - ТОВ «Крона-Компані» звернулась із даним позовом до суду.

Підставами заперечення проти позову ТОВ «Трейдшуз» зазначає, що договір оренди є припиненим з 18.05.2015 року. Такі висновки відповідача ґрунтуються на тому, що ним 06.05.2015 на адресу позивача направлено повідомлення про підтвердження наміру припинити дію Договору, в якому відповідач просив забезпечити наявність представника позивача у день повернення приміщення. Оскільки, позивач неодноразово уповноваженого представника не направив для складання акту прийому-передачі приміщення, ТОВ «Трейдшуз» складено акт фіксації відмови від приймання-передачі (повернення) нежилого приміщення, як останній стверджує від 18.05.2015 року. Відповідач стверджує про наявність переплати за договором оренди, посилаючись на долучений до матеріалів справи акт звіряння взаєморозрахунків станом на 30.04.2015 року. Також, ТОВ «Трейдшуз» у письмовому відзиві зауважує про наявність права у суду зменшити суму штрафних санкцій, оскільки розмір штрафу значно перевищує розмір заявленої до стгянення заборгованості.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України (далі ГК України) як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Ст. 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦКУ з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші ), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зазначені вище норми Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями статті 193 ГК України.

За своєю правовою природою Договір оренди №А90/Х-1 від 13.08.2014 є договором найму з елементами договору про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які також підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За приписами статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно положень статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено наявність обов'язку ТОВ «Трейдшуз» сплатити на користь позивача 639 172,45 грн. орендної плати, 145 897,10 грн. експлуатаційних витрат, витрати на популяризацію у розмірі 24 896,33 грн. та 11 190,50 грн. вартість комунальних послуг.

До того ж, умовами договору сторони погодили обов'язок відповідача внесення гарантійного платежу та поповнення його розміру у разі застосування позивачем положень пункту 13.5. договору, а саме списання грошових коштів для погашення наявної та несплаченої заборгованості.

Так, враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у ТОВ «Трейдшуз» здійснити перерахування на користь позивача грошових коштів у розмірі 443 109,94 грн. - гарантійний платіж.

Одночасно, суд критично оцінює доводи відповідача щодо припинення договору та передачі приміщення та зазначає наступне.

Так, відповідач зауважує, що 06.05.2015 ним направлено позивачу повідомлення про намір припинити дію Договору з проханням забезпечити наявність представника Позивача для повернення приміщення. За твердженнями відповідача - з боку ТОВ «Крона Компані» жодних заперечень не надходило.

Однак, у відповідь на лист Відповідача №1474 від 06.05.2015, Позивач направив Відповідачу лист від 12.05.2015 Вих.№01/12-05, в якому зазначив, що одностороння відмова від договору оренди не допускається, а зобов'язання мають виконуватися належним чином. Також, повідомлялось про порядок зміни та розірвання господарських договорів, передбачений ст. 188 Господарського кодексу України та те, що згідно ч.4. ст. 188 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона, якою в даному випадку є відповідач, має право передати спір на вирішення господарського суду, у той час як ТОВ «Трейдшуз» безпідставно стверджує про факт досягнення згоди щодо розірвання Договору. Таким чином, за наявності діючого Договору, дії Відповідача щодо повернення орендованого приміщення є неправомірними та такими, що суперечать положенням Договору та нормам діючого законодавства.

Суд відзначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження направлення Акту та ключів від орендованого приміщення на адресу орендодавця.

У листі позивача від 02.06.2015 за Вих.№01/02-06 останній звертав увагу відповідача на те, що Договір є чинним та обов'язковим до виконання сторонами та те, що самовільне залишення орендованого приміщення до закінчення строку дії Договору (його дострокового розірвання або припинення) не припиняє орендних правовідносин сторін за Договором та не звільняє ТОВ «Трейдшуз» від виконання його обов'язків за Договором, в тому числі щодо оплати обов'язкових платежів, передбачених Договором.

Крім того, відповідно до п.44.1. Договору, повідомлення та інші документи, які надсилаються Стороні на виконання цього Договору або у зв 'язку з ним, повинні бути складені у письмовій формі і підписані представниками іншої Сторони, які мають на ие повноваження.

Наразі, самовільне звільнення об'єкта оренди орендарем не визнається законом підставою припинення орендних відносин, як то зауважено Вищим господарським судом України, зокрема, у постанові №910/2975/13 від 08.08.2013 року. До того ж, за відсутності підписаного акту прийому-передачі орендованого приміщення відсутні будь-які правові підстави для самовільного звільнення приміщення та вивезення майна (постанова Вищого господарського суду України у справі №2/73 від 14.04.2011 року).

Таким чином, у випадку недосягнення згоди щодо розірвання Договору, ТОВ «Трейдшуз» у порядку ч. 4 ст.188 ГК України, повинно звернутися до господарського суду із позовом про розірвання Договору.

Також, суд не приймає тверджень відповідача, щодо відображення в акті звірки від 30.04.2015 суми переплати, оскільки у даному випадку, відображення додатного дебетового сальдо, свідчить про залишок суми гарантійного платежу, з якої, зокрема, позивачем здійснено часткове погашення заборгованості. Таке право позивача передбачено умовами укладеного договору, зокрема п. 13.5 договору оренди.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд відзначає, що умовам у кладеного договору, зокрема, пунктом 28.2, було передбачено обов'язок виконавця сплатити на користь орендодавця суму штрафу у розмірі 40% орендної плати за перший місяць строку договору, у кожному випадку прострочення.

Особа, яка порушила господарське зобов'язання або правила здійснення господарської діяльності, зобов'язана сплатити стороні, права якої порушено, штрафні санкції. Тобто у правопорушника виникає так звана штрафна відповідальність. Штрафна відповідальність, на відміну від відповідальності за завдання збитків, має передусім караючу, а не компенсаційну функцію.

Штрафні санкції це, зокрема, господарські санкції у виді грошової суми, та надає їх виключний перелік, а саме: неустойка, штраф, пеня.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

У випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що відповідачем неодноразово прострочено здійснення оплати платежів, передбачених умовами договору, суд дійшов висновку про наявність обставин, з якими законодавець пов'язує можливість накладення штрафу на відповідача - особу, яка порушила умови зобов'язання.

Суд відзначає, що відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пенею відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, відповідач, посилаючись на положення ст. 233 Господарського кодексу України, у поданому відзиві на позов зауважив про можливість зменшення суми штрафних санкцій мотивуючи тим, що розмір основної заборгованості значно менший за розмір нарахованого штрафу. До того ж, ТОВ «Трейдшуз» зауважив, що у зв'язку з важкою ситуацією в країні, яку неможливо було передбачити, у зв'язку з неможливістю зменшення орендної плати та багато інших чинників таких як зменшення споживчої активності, збільшення вартості енергоносіїв, збільшення закупівельної вартості товару, майновий стан Відповідача значно погіршився, про що свідчать і скорочення кількості магазинів (з вересня 2014 року закрито 22 магазина, крім того частина магазинів припинила працювати оскільки знаходяться у зоні АТО або на території Криму), скорочення кількості співробітників та понесення ТОВ «Трейдшуз» з початку 2015 року збитків, не отримуючи прибутку.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

До того ж, відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків і за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно із ст. 233 ГК у разі коли належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому має бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливо¬ті. Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності є прямою вимогою закону до договору.

Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на обставини, встановлені під час вирішення даного господарського спору, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованого штрафу до 25%, що становить 469 413,00 грн.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені судом факти, які не спростовані відповідачем під час розгляду Судовий збір, відповідно до положень статті 49 ГПК України, покладається на Відповідача у повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що положеннями Господарського процесуального кодексу не передбачено можливість зменшення або звільнення від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдшуз" про стягнення заборгованості у розмірі 3 141 918,32 грн. - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз» (01133, місто Київ, вулиця Мечнимкова, будинок 14/1, кімната 163; ідентифікаційний код 37318684) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Крона-Компані» (04074, місто Київ, вулиця Лугова, 12; ідентифікаційний код 32759456) 639 172 (шістсот тридцять дев'ять тисяч сто сімдесят дві гривні) 45 копійок орендної плати, 145 897 (сто сорок п'ять тисяч вісімсот дев'яносто сім) гривень 10 копійок експлуатаційних витрат, витрати на популяризацію у розмірі 24 896 (двадцять чотири тисячі вісімсот дев'яносто шість) гривень 33 копійки, 11 190 (одинадцять тисяч сто дев'яносто) гривень 50 копійок вартість комунальних послуг, штраф у розмірі 469 413 (чотириста шістдесят дев'ять тисяч чотириста тринадцять) гривень 00 копійок, гарантійний платіж у розмірі 443 109 (чотириста сорок три тисячі сто дев'ять) гривень 94 копійки та 62 838 (шістдесят дві тисячі вісімсот тридцять вісім) гривень 37 копійок витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 22.10.2015 у присутності представника позивача. Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 27.10.2015 року.

Суддя К.В. Полякова