РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2015Справа №910/22618/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Cтрахова компанія «АХА Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди в порядку регресу 37 686,78 грн., за участю представників позивача - Майструка Є.С., довіреність № 3618/18 від 25.11.2014 року, відповідача - Каплуненко А.С., довіреність №3734 від 29.12.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 37 686,78 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.03.2015 року по вул. Лютеранській, 7/10 в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес» д.н. НОМЕР_1 (застрахований позивачем транспортний засіб) під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «ГАЗ», д.н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 34 721,78 грн. та проведено взаємозалік із страхувальником на недоотриману страхову премію у розмірі 3 465,00 грн.

Цивільну відповідальність винної особи у ДТП - гр. ОСОБА_4 було застраховано в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 16.09.2015 року.

16.09.2015 року в судовому засіданні відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в позові.

19.10.2015 року позивачем через канцелярію суду надано заперечення на відзив.

19.10.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву на 28.10.2015 року.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з довідки відділу ВДАІ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві та постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2015 року у справі №757/10181/15-п, 13.03.2015 року по вул. Лютеранській, 7/10 в м. Києві, ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ГАЗ», д.н. НОМЕР_2, під час руху заднім ходом не впевнився в безпеці та здійснив зіткнення з автомобілем «Мерседес» д.н. НОМЕР_1.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2015 року у справі №757/10181/15-п, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Мерседес» д.н. НОМЕР_1.

Пошкоджений автомобіль був застрахований позивачем на підставі договору страхування транспортного засобу №006а5ц5/011 від 17.12.2014 року.

Відповідно до рахунку № УККЗ002651/000000685 від 26.03.2015 року, реальні збитки завдані власникові автомобіля «Мерседес» д.н. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП склали 48 781,66 грн.

Як вбачається з страхового акту від 27.03.2015 року позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплатити страхове відшкодування на загальну суму 38 186,78 грн.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 34 721,78 грн., що підтверджується платіжним дорученням №165 516 від 30.03.2015 року та проведено взаємозалік із страхувальником на недоотриману страхову премію у розмірі 3 465,00 грн.

26.08.2015 року відповідачем частково здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок позивача у розмірі 16 677,44 грн., що підтверджується поясненнями сторін в судовому засіданні та платіжним дорученням №623 від 26.08.2015 року, яке міститься в матеріалах справи.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортним засобом - автомобілем «ГАЗ», д.н. НОМЕР_2, який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю «Мерседес» д.н. НОМЕР_1, керував ОСОБА_4.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем «ГАЗ», д.н. НОМЕР_2, ОСОБА_4 встановлена у судовому порядку.

Тому, ОСОБА_4 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_3, у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля «ГАЗ», д.н. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», про що було укладено договір (поліс) № АС/7014794 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля «ГАЗ», д.н. НОМЕР_2, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Розглядаючи спір по суті суд також зазначає, що частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю «Мерседес» д.н. НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку, ліміту відповідальності, за вирахуванням суми франшизи, яка складає 500,00 грн. та за вирахуванням часткової виплати страхового відшкодування відповідачем позивачу, позов підлягає задоволенню частково у розмірі 21 009,34 грн. (38 186,78 грн. (реальні збитки) мінус 500,00 грн. (франшиза) мінус 16 677,44 грн. (часткова виплата страхового відшкодування відповідачем позивачу). В іншій частині позову слід відмовити.

Судом було надано належну оцінку відзиву відповідача на позовну заяву, проте доводи відповідача про те, що страхове відшкодування відповідач повинен був сплатити у розмірі 16 677,44 грн. відповідно до звіту про оцінку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) судом не приймаються, оскільки Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу в межах суми фактичних витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 по справі № 910/7163/14, правовий висновок у якій має враховуватись іншими судами в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, код 20602681) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; код 20474912) 21 009 (двадцять одна тисяча дев'ять) грн. 34 коп. страхового відшкодування та 1 023 (одна тисяча двадцять три) грн. 12 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 30.10.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна