ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2015 р.Справа № 916/4281/15

За позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту)

до відповідача Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт"

про стягнення 954905,68 грн.

Суддя О.Л. Панченко

Представники:

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

По справі оголошена перерва до 23.11.2015р. згідно зі ст. 77 ГПК України.

Суть спору: Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" збитки в сумі 954905,68 грн.

Представник позивача підтримує позовні вимоги та звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи.

Представники відповідача позов не визнають з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях.

Беручи до уваги, що:

13.06.2013р. між Білгород-Дністровською філією Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі "Філія") та Державним підприємством "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (далі "Підприємство") був укладений договір № 6 про встановлення сервітуту, предметом якого є право користування Підприємством причалами Філії з невідємними спорудами та конструкціями (далі "Причали") для проведення Підприємством господарської діяльності за переліком, визначеним в Додатку № 1 до договору, що є невідємною його частиною. Підприємство зобовязується вносити Філії відповідно до умов договору плату за використання Причалів та інші платежі, визначені договором (п. 2.1 договору). Розрахунки за користування Причалами здійснюються Підприємством в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Філії щомісячно на підставі Акту наданих послуг, але не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним, на підставі виставлених рахунків (п. 2.3 договору). Здавання Філією послуг з надання у користування Причалів та приймання їх результатів Підприємством оформлюється Актом надання послуг з використання причалів, який оформлюється Філією та щомісячно не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, направляється Підприємству (п. 2.4 договору). Підприємство зобовязується, зокрема, своєчасно та в повному обсязі вносити плату, передбачену цим договором (п.п. 3.1.1 договору). Філія має право вимагати своєчасної плати за користування Причалами, переданими Підприємству відповідно до умов договору (п.п. 4.2.1 договору). За несплату, несвоєчасну або неповну сплату платежів, передбачених розділом 2 договору, Підприємство сплачує Філії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 5.1 договору). Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2013р. (п. 8.1 договору). Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік за умови виконання Підприємством п. 2.3 цього договору до моменту закінчення строку дії договору (п. 8.2 договору).

Відповідно до умов договору Філією Підприємству були виставлені наступні рахунки на оплату: № 357 від 31.08.2013р. на суму 816894,05 грн., який був оплачений поетапно: 13.09.2013р. в сумі 50000 грн., 16.02.2015р. в сумі 300000 грн., 18.02.2015р. в сумі 466894,05 грн.; № 468 від 30.09.2013р. на суму 314189,60 грн., який був оплачений поетапно: 25.02.2015р. в сумі 100000 грн., 26.02.2015р. в сумі 214189,60 грн.; № 607 від 31.10.2013р. на суму 314189,60 грн., який був оплачений 02.03.2015р.; № 740 від 30.11.2013р. на суму 314189,60 грн., який був оплачений 02.03.2015р.; № 838 від 31.12.2013р. на суму 314189,60 грн., який був оплачений 11.03.2015р. Факт оплати підтверджується платіжними дорученнями, копії яких є в матеріалах справи.

Білгород-Дністровською обєднаною державною фінансовою інспекцією була проведена планова ревізія фінансово-господарської діяльності Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) за період з 01.05.2012р. по 30.04.2015р., про що складена довідка від 28.07.2015р. За результатами ревізії встановлено несвоєчасне проведення розрахунків за договором № 6 про встановлення сервітуту від 13.06.2013р. При цьому філією не використано право, передбачене умовами п. 5.1 зазначеного договору та чинним законодавством, а саме не проведено претензійно-позовної роботи щодо застосування та стягнення санкцій у межах терміну позовної давності, в результаті чого недоотримані доходи у сумі 259040 грн., чим завдано матеріальну шкоду (збитки) на відповідну суму.

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту), посилаючись на те, що внаслідок ненарахування санкцій відповідачу позивачем недоотримані доходи, чим йому завдано матеріальну шкоду (збитки), просить стягнути з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" суму позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. № 435-1У (зі змінами та доповненнями) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 1 ст. 402 ЦК України).

Згідно зі ст. 403 Цивільного кодексу України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 13.06.2013р. між Білгород-Дністровською філією Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Державним підприємством "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" був укладений договір № 6 про встановлення сервітуту.

Позивач виконав зобовязання за договором. Однак відповідач оплату рахунків, виставлених позивачем, здійснив несвоєчасно.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Крім того, відповідно до вимог ст. 224 Господарського кодексу України від 16.01.2003р. № 436-1У (зі змінами та доповненнями), які кореспондуються з вимогами ст. 22 Цивільного кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Враховуючи наведене, розмір шкоди це один з обов'язкових елементів правопорушення, при наявності якого виникають підстави для покладання на винну особу відповідальності у вигляді відшкодування майнової шкоди.

При цьому, стягненню підлягає не будь-яка шкода, а тільки та, яка об'єктивно пов'язана з протиправною поведінкою винної особи (реальні збитки та упущена вигода).

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди (збитків), потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки особи; настання шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи та шкодою; вини завдавача шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 ГПК України).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок ненарахування санкцій відповідачу позивачем недоотримані доходи, чим йому завдано матеріальну шкоду (збитки) у сумі 954905,68 грн. Однак до позовної заяви про стягнення збитків у сумі 954905,68 грн. позивачем наданий розрахунок суми позову, що становить 954905,68 грн., з яких пеня складає 133185,59 грн., інфляційні витрати складають 740979,92 грн., 3% річних складає 80740,17 грн. При цьому обґрунтований та документально підтверджений розрахунок збитків позивачем до суду не наданий.

Також слід зазначити, що саме позивачем не було використано право, передбачене умовами п. 5.1 договору № 6 про встановлення сервітуту від 13.06.2013р. та чинним законодавством, а саме не проведено претензійно-позовної роботи щодо стягнення з відповідача пені у межах терміну позовної давності, інфляційних витрат та 3% річних, що і призвело до недоотримання доходів позивачем.

Зважаючи на вищевикладене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача збитків у сумі 954905,68 грн.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, тому що зазначене клопотання не обґрунтовано та документально не підтверджено.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) в задоволенні позовних вимог повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 27.11.2015р.

Суддя О.Л. Панченко