ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2015 Справа № 905/2899/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Павлоградвугілля»
до Товариства з обмежено відповідальністю «Торгівельний будинок «Схід-Запчастина»
протлумачення умов договору

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідачане зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Павлоградвугілля» до Товариства з обмежено відповідальністю «Торгівельний будинок «Схід-Запчастина» про тлумачення п. 4.4 договору № 14-16/428-КП від 25.06.2014, визначивши, що датою поставки продукції вважається дата, вказана на видатковій накладній особисто представником покупця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача сторони по різному розуміють п. 4.4. Договору № 14-16/428-КП від 25.06.2014. З цих підстав, позивач просив задовольнити позов, розтлумачивши п.4.4 Договору № 14-16/428-КП від 25.06.2014 «Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийняття продукції», виходячи із буквального значення слів та виразів, визначивши, що датою поставки вважається дата, вказана саме представником покупця на товаросупровідних документах, яким є видаткова накладна, а не дата оформлення цього документу.

Відповідач надав відзив на позов, в якому заперечує проти заявлених позовних вимог у повному обсязі, свою правову позицію обґрунтовує тим, що позовна заява позивача стосується не тлумачення умов договору, а зводиться до надання правової оцінки реквізитів оформлених сторонами накладних, які підтверджують отримання товару за договором та можуть вирішуватися при стягненні заборгованості по договору.

20.11.2015 до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи за відсутності його представника.

Вказана заява судом задоволена.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

25.06.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Павлоградвугілля» (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Схід-Запчастина» (постачальник, відповідач) підписано договір №14-16/428-КП (далі - Договір).

Згідно з умовами вказаного Договору постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі - продукція) в асортименті , кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному Договорі і Специфікаціях, які є невід'ємними частинами Договору (п. 1.1 Договору).

02.09.2014, 22.10.2014 сторонами підписані Специфікації, в яких сторони обумовили умови поставки, оплати та кількість продукції.

Згідно з п. 4.4 Договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником, про приймання продукції.

Відповідно до п. 4.11 Договору право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця після виконання покупцем всіх необхідних процедур по прийманню продукції за кількістю, якістю і комплектністю і після підписання видаткової накладної.

Згідно до п. 5.1 Договору загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій до цього договору, проте не повинна перевищувати 999000,00 грн, з урахуванням ПДВ.

Розрахунки за поставлену продукцію здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 60 календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції, якщо інше, відстрочка більша за 60 календарних днів не обумовлена у відповідних специфікаціях до даного договору. За умови якщо строк оплати випадає на неплатіжний день, оплата здійснюється наступного банківського дня (п.5.3 Договору).

Зі змісту відзиву відповідача суд вбачає, що виконуючи умови договору, відповідач здійснив на адресу позивача поставку товару на загальну суму 530717,44 грн, але позивач оплатив поставлену продукцію частково. Невиконання позивачем обов'язків за договором стало підставою для звернення відповідача до господарського суду Дніпропетровської області. Окрім того, факт виконання сторонами договору підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №ВЗ-0002416 від 27.06.2014, №ВЗ-0002748 від 30.07.2014, №ВЗ-0002746 від 30.07.2014, №ВЗ-0002824 від 13.08.2014, № ВЗ-0002919 від 28.08.2014, № ВЗ-0003711 від 05.12.2014.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначальною ознакою договору є мета його укладення.

В ст. 627 Цивільного кодексу України закріплено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

За приписами Цивільного кодексу України тлумачення правочину, може здійснюватися як сторонами, так і на вимогу однієї із сторін судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 213 Цивільного кодексу України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 213 Цивільного кодексу України, якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов і є встановленням його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Вказана правова позиція підтверджується практикою Вищого господарського суду, а саме: постановою від 26.04.2012 у справі №3/245, постановою від 12.02.2014 у справі №5006/25/130пд/2012.

В інформаційному листі Вищого господарського суду України № 01-8/344 від 11.04.2005 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» вказано, що тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину.

Дослідивши усі обставини справи, суд встановив, що сторони приступили до виконання договору у червні 2014 року, що з огляду на вищевказані положення норм чинного законодавства унеможливлює тлумачення умов договору на стадії стягнення заборгованості за отриману продукцію, тобто після його виконання.

Крім того, зі змісту позовної заяви, не встановлено обставин щодо наявності у п.4.4 договору поставки №14-16/428-КП від 25.06.2014 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю ДТЕК Павлоградвугілля» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Схід-Запчастина» незрозумілих слів, понять, термінів, які не дають змоги з'ясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до ст. 213 Цивільного кодексу України.

Посилання позивача на існування між сторонами спору з приводу різного тлумачення сторонами п. 4.4 Договору щодо встановлення дати поставки продукції на видаткових накладних, не приймається судом, враховуючи при цьому приписи ст.ст.626-629, 637 Цивільного кодексу України, оскільки сторони чітко висловили своє волевиявлення щодо предмету договору, його змісту та умов, зокрема, щодо обов`язків покупця, порядку розрахунків та підстав, з якими пов'язане таке виконання, при цьому позивач свідомо погоджувався з його умовами та відповідно, усвідомлював настання певних правових ризиків, повязаних з його виконанням, оскільки договір №14-16/428-КП від 25.06.2014 підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

Даний договір предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Суд вважає, що вимога позивача стосується не тлумачення умов договору, а зводиться до надання правової оцінки реквізитів оформлених сторонами накладних, які підтверджують отримання товару за договором та можуть вирішуватися при стягненні заборгованості по договору.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про відсутність правових підстав для тлумачення умов п. 4.4 договору №14-16/428-КП від 25.06.2014 та відмову у задоволенні позову з підстав необґрунтованості позовних вимог.

У звязку з відмовою в позові судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено: 27.11.2015

Суддя М.В. Сажнева