РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа №910/26188/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альт-Трейд"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення основного боргу та стягнення штрафних санкцій за договором в сумі 16564,44 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача Андрощук П.П. (представник за довіреністю);

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 17 листопада 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альт-Трейд", 05 жовтня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 88/15 від 05 жовтня 2015 року до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення основного боргу та стягнення штрафних санкцій за договором в сумі 16 564,44 грн.

Ухвалою суду від 06.10.2015 року порушено провадження у справі № 910/26188/15, призначено розгляд справи на 20.10.2015 року.

Через відділ діловодства суду 20.10.2015 року від позивача надійшли документи, оформлені супровідним листом № 91/15 від 20.10.2015 року, довідка про ненадходження суми заборгованості № 89/15 від 20.10.2015 року та письмове підтвердження № 90/15 від 20.10.2015 року, які долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 20.10.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору.

Представник відповідача у судове засідання 20.10.2015 року не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки до суду не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року судом, у відповідності до положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено до 17.11.2015 року.

Через відділ діловодства суду 28.10.2015 року від позивача надійшли документи, оформлені супровідним листом № 94/15 від 28.10.2015 року, які було долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача 17.11.2015 року в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та дав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання 17.11.2015 року не з'явився, вимог ухвали не виконав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альт-Трейд" (далі - позивач, орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач, орендар) (разом - сторони) було укладено договір оренди № 2/103-439 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, по тексту - Договір) відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування частину нежилого приміщення. Загальна площа та план розміщення Об'єкта оренди наведені у Додатку № 2 до Договору. Мета оренди: ведення господарської діяльності відповідно до статутних цілей Орендаря та правил внутрішнього розпорядку діяльності ТЦ (Торгівельного центру «Аракс»).

Відповідно до п. 2.1 договору, орендодавець зобов'язаний передати Орендарю Об'єкт оренди на умовах та в строки, передбачені даним Договором в орендне користування і не ухилятись від підписання Актів прийому-передачі.

Відповідно до п.п. 3.3, 3.12 договору Орендодавець має права отримувати від Орендаря щомісячно Орендну плату та інші платежі у відповідності з умовами Договору. Накладати штрафні санкції за порушення умов Договору.

Умовами п. 4.4 договору орендар зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати Орендну плату, компенсацію експлуатаційних платежів, додатково спожитої електроенергії, інших платежів, передбачених даним Договором та Додатками до нього.

У відповідності до п.п. 8.3, 8.4 договору орендна плата сплачується Орендарем за 2 місяці наперед. Поточні розрахунки здійснюються до 20 (двадцятого) числа кожного місяця. Зобов'язання Орендаря з оплата оренди вважається виконаним, якщо на 20 (двадцяте) число кожного місяця Орендарем сплачено орендну плату за поточний місяць та 2 (два) наступні місяці оренди, в межах строку дії цього Договору. Строки сплати орендної плати протягом першого року оренди деталізовані в Графіку сплати зобов'язань Договором (Додаток №5). Початок нарахування Орендної плати визначається Сторонами у Акті передачі Об'єкту оренди в орендне користування.

За приписами п. 12.1.5 договору дія цього Договору припиняється внаслідок розірвання або відмови від Договору однією із сторін в односторонньому порядку з підстав, передбачених законодавством, а також цим Договором.

Відповідно до п. 12.3.3 договору орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку, якщо орендар систематично (більше трьох разів) порушує обсяги та строки оплати оренди або інших платежів.

Умовами договору, зокрема п.12.4 встановлено, що у випадку прострочення оплати орендарем орендної плати, або додатково спожитої електроенергії, або компенсації експлуатаційних витрат більш, ніж на 10 (десять) календарних днів підряд, дія договору може бути припинена з ініціативи орендодавця в односторонньому порядку, при цьому орендна плата, сплачена орендодавцю за останній календарний місяць оренди не повертається.

Відповідно до акту прийому-передачі приміщення в орендне користування від 01.09.2013 року приміщення було передане в оренду орендодавцем в платне тимчасове орендне користування загальною площею 33,9 кв.м, розташоване за адресою АДРЕСА_2. Сторони підтвердили, що переданий (прийнятий) об'єкт оренди відповідає вимогам, визначеним ними в Договорі. Сторони домовились, що орендна плата починає нараховуватися з 01.09.2013 року (копія акту наявна в матеріалах справи).

Листом-повідомленням про дострокове припинення договору № 02/15 від 21.01.2015 року позивач повідомив відповідача, що розриває в односторонньому порядку договір з 31.01.2015 року, у зв'язку із систематичною затримкою орендних платежів (більше 3 місяців) на підставі п.п. 12.3.3, 12.4 договору та просив погасити заборгованість за січень 2015 року до 31.01.2015 року. Направлення листа-повідомлення підтверджується описом вкладення в цінний лист, фіскальним чеком № 3817 від 21.01.2015 року та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (копії документів наявні в матеріалах справи).

Відповідно до рахунків-фактур № СФ-0122245 від 01.11.2014 року, № СФ-Ш-001 від 25.09.2015 року, № СФ-Ш-002 від 05.10.2015 року позивачем були нараховані орендні платежі відповідачу на загальну суму 10 170,00 грн., штраф на підставі п. 13.2.1 договору в розмірі 2 034,00 грн., штраф на підставі 13.2.2 договору на суму 2 034,00 грн. Також відповідно до рахунків-фактур позивачем було нараховано компенсацію вартості спожитої електроенергії з липня 2014 року по січень 2015 року на суму 2 326,44 грн.

Оцінивши в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

З матеріалів справи випливає, що відповідно до акту прийому-передачі приміщення в орендне користування від 01.09.2013 року приміщення було передане в оренду орендодавцем в платне тимчасове орендне користування загальною площею 33,9 кв.м, розташоване за адресою АДРЕСА_2. Сторони підтвердили, що переданий (прийнятий) об'єкт оренди відповідає вимогам, визначеним ними в Договорі. Сторони домовились, що орендна плата починає нараховуватися з 01.09.2013 року (копія акту наявна в матеріалах справи).

Відповідно до акту прийому-передачі приміщення в орендне користування, відповідачем було одержано послуги оренди на суму 10 171,00 грн., проте останній своєчасно з орендодавцем не розрахувався, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 10 171,00 грн. (акт прийому-передачі приміщення наявний в матеріалах справи).

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі несплати відповідачем орендних платежів в розмірі 10 171,00 грн. позивач в односторонньому порядку розірвав договір оренди № 2/103-439 шляхом надсилання відповідачеві листа-повідомлення про дострокове припинення договору № 02/15 від 21.01.2015 року та просив погасити заборгованість до 31.01.2015 року.

Також позивачем 30.07.2015 року було направлено претензію № 74/15 від 29.07.2015 року про сплату заборгованості з орендної плати, що підтверджується описом вкладення в цінний лист, фіскальним чеком № 9064 від 30.07.2015 року (копії вказаних документів наявні в матеріалах справи).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 13.2 договору у випадку несвоєчасної або неповної оплати орендної плати або рахунків за додатково спожиту електроенергію або експлуатаційних платежів, орендар сплачує орендодавцю штрафну неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених платежів за кожний день прострочки.

Приписами п. 13.2.1 договору визначено, що якщо період прострочення перевищив 30 календарних днів, то орендар зобов'язаний сплатити орендодавцю штрафну неустойку у формі штрафу у розмірі 20% від простроченої суми грошового зобов'язання.

Якщо період прострочення перевищує 60 календарних днів, то крім штрафу передбаченого п. 13.2.1 вище, орендар додатково зобов'язаний сплатити орендодавцю штрафну неустойку у формі штрафу у розмірі 20% від простроченої суми грошового зобов'язання (відповідно до п. 13.2.2).

Дослідивши матеріали справи, за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання по Договору щодо оплати послуг стягненню з орендаря на користь орендодавця підлягає 2034,00 грн. відповідно до п. 13.2.1 Договору та 2034,00 грн. відповідно до п. 13.2.2 Договору.

Окрім того, позивачем було заявлені позовні вимоги про стягнення компенсації за використану електроенергію в розмірі 2 326,44 грн. Як доказ надання послуг електроенергії в зазначеному розмірі позивачем були надані копії відомостей про отримання рахунків-фактур відповідачем, однак суд не може дійти однозначного висновку про вручення відповідачу саме вказаних документів, а отже, не може прийняти зазначені відомості, як належний доказ надання послуг з постачання електроенергії на підстав ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України суд не може.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення грошових коштів за використану електроенергію в розмірі 2 326,44 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного разу не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, жодного доказу на спростування доводів позивача щодо невиконання ним зобов'язань за договором або відсутності правових підстав для їх виконання суду не надав.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 046,94 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код ЄДРЮОФОП НОМЕР_1; адреса 02156, АДРЕСА_1) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альт-Трейд" (код ЄДРЮОФОП 37074570; адреса: 08131, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, ВУЛИЦЯ ВЕЛИКА КІЛЬЦЕВА, будинок 110) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду грошові кошти основного боргу в розмірі 10 170,00 грн. (десять тисяч сто сімдесят гривень), штраф в розмірі 4068,00 грн. (чотири тисячі шістдесят вісім гривень) та 1 046,94 грн. (одна тисяча сорок шість гривень 94 копійки ) судового збору. Видати наказ.

3. Направити копію рішення відповідачу у справі № 910/26188/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 23.11.2015 року.

Суддя О.С. Комарова