РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015Справа №910/27878/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Геокс»
провизнання додаткової угоди недійсною

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Опольський В.С. - представник за довіреністю б/н від 15.06.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.10.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Геокс» про визнання додаткової угоди недійсною.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідно до положень Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія», укласти Додаткову угоду № 16 від 12.11.2012 директор позивача ОСОБА_2 мав право виключно тільки після прийняття про це рішення Радою директорів Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» та відповідного уповноваження його на укладення і підписання оспорюваної угоди, оскільки сума Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012 перевищує 500000 грн. 00 коп. Однак, як стверджує позивач, ні Рада директорів ні Збори Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» не приймали рішення про погодження/затвердження чи надання згоди на укладення Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012. Враховуючи вищевикладене, позивач зазначив, що оспорювана додаткова угоди була вчинена директором позивача ОСОБА_2 із перевищенням повноважень, що є підставою для визнання Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012 недійсною.

Крім того, позивач зазначив, що весь обсяг товару був поставлений відповідачем до дати підписання Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012 (а саме у період з 23.05.2012 по 30.10.2012), а шляхом укладення оспорюваної додаткової угоди сторони фактично збільшили ціну договору після його виконання, у зв'язку з чим Додаткова угода № 16 від 12.11.2012 є недійсною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 порушено провадження у справі № 910/27878/15, розгляд справи призначено на 17.11.2015.

16.11.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду (копії наявних у позивача додаткових угод до Договору № 22/05/12 поставки нафтопродуктів від 22.05.2012), копії видаткових накладних, копії платіжних доручень та копії банківських виписок.

17.11.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що оспорювана додаткова угода передбачає корекцію основної суми боргу та штрафних санкцій виключно у випадку, якщо курс долару США на міжбанківській валютній біржі на момент остаточного розрахунку зміниться більше ніж на 2%. При цьому, відповідач зауважив, що у випадку здійснення позивачем вчасного (відповідно до умов договору) розрахунку за товар, отриманий за Договором № 22/05/12 поставки нафтопродуктів від 22.05.2012, корекції боргу не відбулося б; більш того, корекції боргу не відбулося б навіть якщо б позивач оплатив товар у 2013 році чи на початку 2014 року. Відповідачу зауважив, що Додаткова угода № 16 від 12.11.2012 не могла змінити у значній мірі суму договору, а лише невиконання позивачем своїх зобов'язань протягом 3-х років та криза у 2014 році призвели до корекції боргу. Враховуючи вищевикладене, відповідач зазначив, що при підписанні Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012 директор позивача не приймав рішення щодо збільшення суми договору більше ніж на 500000 грн. 00 коп.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав на те, що після укладення оспорюваної додаткової угоди між сторонами були складені акти звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2014 та станом на 25.09.2014, а 26.03.2015 між позивачем, відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Квінтайр» було укладено Договір про переведення боргу № 26/03/15-03, відповідно до умов якого первісний боржник (позивач) частково переводить свій борг перед кредитором (відповідачем) за зобов'язаннями, які виникли на підставі Договору № 22/05/12 поставки нафтопродуктів від 22.05.2012 у сумі 50000 грн. 00 коп., а новий боржник (Товариство з обмеженою відповідальністю «Квінтайр») приймає на себе зобов'язання за вказаним договором. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про схвалення позивачем оспорюваної додаткової угоди.

30.11.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю представника позивача бути присутнім у судовому засіданні, призначеному на 01.12.2015. Крім того, у вказаному клопотанні позивач просив суд зобов'язати відповідача надати для огляду у судовому засіданні оригінали актів звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2014 та станом на 25.09.2014.

Розглянувши у судовому засіданні 01.12.2015 клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд не знайшов підстав для його задоволення зважаючи на те, що чинним законодавством України не обмежено коло осіб, які можуть бути представниками сторін при розгляді справи.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Суд зазначає, що стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем через канцелярію суду 17.11.2015 долучено до матеріалів справи належним засвідчені копії актів звірки взаємних розрахунків станом на 25.09.2014 та станом на 13.12.2014, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для зобов'язання відповідача надати для огляду у судовому засіданні оригінали актів звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2014 та станом на 25.09.2014 та відкладення розгляду справи у зв'язку з цим.

Будь-яких інших поважних причин відкладення розгляду справи, зокрема, необхідність подання додаткових доказів, ознайомлення з матеріалами справи позивачем зазначено та обґрунтовано не було.

У судовому засіданні 17.11.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 01.12.2015.

У судовому засіданні 01.12.2015 представник відповідача надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

Представник позивача у судове засідання 01.12.2015 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином (відповідно до розписки про оголошення перерви від 17.11.2015 та протоколу судового засідання від 17.11.2015).

У судовому засіданні 01.12.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

22.05.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Геокс» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» (покупець) укладено Договір № 22/05/12 поставки нафтопродуктів, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити нафтопродукти (товар) відповідно до умов договору і додаткових угод до нього.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 22/05/12 номенклатура, кількість, ціна та умови поставки товару визначаються сторонами у додаткових угодах до договору.

Згідно з п. 4.1 Договору № 22/05/12 покупець здійснює оплату продукції безготівковим шляхом у національній валюті банківським переказом коштів на поточний рахунок постачальника за фактично поставлену продукцію на підставі рахунків-фактур продавця не пізніше 30 календарних днів з дати поставки товару на склад покупця.

Відповідно до п. 4.3 Договору № 22/05/12 ціна товару погоджується сторонами у додаткових угодах до договору.

Відповідно до п. 4.5 Договору № 22/05/12 при зміні ціновизначальних факторів ціна на товар підлягає коригуванню шляхом підписання сторонами додаткової угоди.

Згідно з п. 10.1 Договору № 22/05/12 даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2012, а в частині взаємних розрахунків - до їх повного завершення.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору № 22/05/12, якими, зокрема, сторони вносили зміни до строків оплати позивачем товару, поставленого відповідачем (30% вартості товару -протягом 30 календарних днів з моменту поставки та 70% вартості товару - протягом 60 календарних днів з моменту поставки товару; 50% вартості товару -протягом 30 календарних днів з моменту поставки та 50% вартості товару - протягом 60 календарних днів з моменту поставки товару).

Судом встановлено, що 12.11.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Геокс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» укладено Додаткову угоду № 16 до Договору № 22/05/12 поставки нафтопродуктів від 22.05.2012, якою сторони дійшли взаємної згоди змінити умови Договору № 22/05/12 поставки нафтопродуктів від 22.05.2012, доповнивши його п. 6.4 у наступній редакції: «у випадку падіння курсу гривні, відповідно до курсу Міжбанківської валютної біржі, зазначеному на сайті http://minfin.com.ua на момент кінцевого розрахунку більше ніж на 2%, несплачена сума за поставлений товар і сума несплачених штрафних санкцій підлягає коригуванню за формулою С = Со х (К1/Ко), де С - сума кінцевого платежу з ПДВ; Со - несплачена сума у гривні (основна заборгованість + штрафні санкції) з ПДВ; Ко - курс МВБ (міжбанківський валютний курс) середньовамого долара США за гривню на дату підписання Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012; К1 - курс МВБ купівлі долару США за гривні на дату, що передує платежу; х - знак множення; / - знак ділення.

Звертаючись із позовом до суду позивач зазначив, що відповідно до положень Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія», укласти Додаткову угоду № 16 від 12.11.2012 директор позивача ОСОБА_2 мав право виключно тільки після прийняття про це рішення Радою директорів Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» та відповідного уповноваження його на укладення і підписання оспорюваної угоди, оскільки сума Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012 перевищує 500000 грн. 00 коп. Однак, як стверджує позивач, ні Рада директорів ні Збори Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» не приймали рішення про погодження/затвердження чи надання згоди на укладення Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012. Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що оспорювана додаткова угоди була вчинена директором позивача ОСОБА_2 із перевищенням повноважень, що є підставою для визнання Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012 недійсною.

Крім того, позивач зазначив, що весь обсяг товару був поставлений відповідачем до дати підписання Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012 (а саме у період з 23.05.2012 по 30.10.2012), а шляхом укладення оспорюваної додаткової угоди сторони фактично збільшили ціну договору після його виконання, у зв'язку з чим Додаткова угода № 16 від 12.11.2012 є недійсною.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом.

Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Згідно зі статтею 143 Цивільного кодексу України установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут. Статут товариства з обмеженою відповідальністю крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника; склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень; розмір і порядок формування резервного фонду; порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі. Статут товариства з обмеженою відповідальністю зі всіма наступними змінами зберігається в органі, що здійснив державну реєстрацію товариства, і є відкритим для ознайомлення.

Статтею 145 Цивільного кодексу України визначено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Відповідно до п. 7.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія», затвердженого протоколом № 14/07/2011 Загальних зборів учасників товариства від 14.07.2011, органами управління та посадовими особами товариства є загальні збори учасників товариства; рада директорів (дирекція) товариства; директор товариства; голова ради директорів; ревізор товариства.

Відповідно до п. 7.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» у товаристві створюється колегіальний виконавчий орган - Рада Директорів (Дирекція) товариства у кількості 3 (трьох) осіб.

Згідно з п.п. 6 п. 7.3.4 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» до компетенції Ради директорів (Дирекції) належить прийняття рішень щодо укладення товариством угод на суму, що перевищує 500000 грн. 00 коп. однією операцією чи серією пов'язаних операцій.

Відповідно до п. 7.3.5 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» питання, визначені у п.п. 1, 2, 6, 8 п. 7.3.4 Статуту підлягають наступному затвердженню Зборами Учасників Товариства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у випадку укладення позивачем угоди, що перевищує 500000 грн. 00 коп. однією операцією чи серією пов'язаних операцій, відповідне рішення повинно прийматися Радою директорів (Дирекцією) товариства та повинно бути затверджене Зборами Учасників Товариства.

Як встановлено судом, 12.11.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Геокс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» укладено Додаткову угоду № 16 до Договору № 22/05/12 поставки нафтопродуктів від 22.05.2012, якою сторони дійшли взаємної згоди змінити умови Договору № 22/05/12 поставки нафтопродуктів від 22.05.2012, доповнивши його п. 6.4 у наступній редакції: «у випадку падіння курсу гривні, відповідно до курсу Міжбанківської валютної біржі, зазначеному на сайті http://minfin.com.ua на момент кінцевого розрахунку більше ніж на 2%, несплачена сума за поставлений товар і сума несплачених штрафних санкцій підлягає коригуванню за формулою С = Со х (К1/Ко), де С - сума кінцевого платежу з ПДВ; Со - несплачена сума у гривні (основна заборгованість + штрафні санкції) з ПДВ; Ко - курс МВБ (міжбанківський валютний курс) середньовамого долара США за гривню на дату підписання Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012; К1 - курс МВБ купівлі долару США за гривні на дату, що передує платежу; х - знак множення; / - знак ділення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі № 910/13508/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Геокс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» про стягнення 47946584 грн. 63 коп. стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» суму основного боргу у розмірі 28484429 грн. 73 коп., що складається із заборгованості у розмірі 11349734 грн. 92 коп. та корегування ціни у розмірі 17134694 грн. 81 коп.

Як стверджує позивач, корегування ціни у сумі 17134694 грн. 81 коп. значно перевищує 500000 грн. 00 коп., що свідчить про те, що Додаткова угода № 16 від 12.11.2012 була укладена на суму більше ніж 500000 грн. 00 коп., а тому директор ОСОБА_2 повинен був укладати оспорювань угоду на підставі відповідного рішення Ради директорів (Дирекції) товариства, яке повинно бути затверджене Зборами Учасників Товариства.

Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому 17.11.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва, оспорювана додаткова угода передбачає корекцію основної суми боргу та штрафних санкцій виключно у випадку, якщо курс долару США на міжбанківській валютній біржі на момент остаточного розрахунку зміниться більше ніж на 2%. При цьому, відповідач зауважив, що у випадку здійснення позивачем вчасного (відповідно до умов договору) розрахунку за товар, отриманий за Договором № 22/05/12 поставки нафтопродуктів від 22.05.2012, корекції боргу не відбулося б; більш того, корекції боргу не відбулося б навіть якщо б позивач оплатив товар у 2013 році чи на початку 2014 року. Відповідачу зауважив, що Додаткова угода № 16 від 12.11.2012 не могла змінити у значній мірі суму договору, а лише невиконання позивачем своїх зобов'язань протягом 3-х років та криза у 2014 році призвели до корекції боргу. Враховуючи вищевикладене, відповідач зазначив, що при підписанні Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012 директор позивача не приймав рішення щодо збільшення суми договору більше ніж на 500000 грн. 00 коп.

Суд вважає такі твердження відповідача обґрунтованими з огляду на те, що оспорюваною Додатковою угодою № 16 від 12.11.2012 сторони не встановили ні конкретних сум поставки товару (на відміну від інших додаткових угод), ні обсягів поставки товару, а лише визначили механізм розрахунків на дату кінцевої сплати позивачем грошових коштів за товар, поставлений позивачем (враховуючи суму основного боргу та штрафні санкції).

При цьому, згідно з п.п. 6 п. 7.3.4 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» до компетенції Ради директорів (Дирекції) належить прийняття рішень щодо укладення товариством угод на суму, що перевищує 500000 грн. 00 коп. однією операцією чи серією пов'язаних операцій.

Однак, з умов оспорюваної додаткової угоди не вбачається, на яку саме суму вона укладена, оскільки вказана додаткова угода визначає лише умову застосування коригування до суми грошових коштів, які підлягають сплаті позивачем (простроченої заборгованості), визначаючи, що таке коригування відбувається у випадку падіння курсу гривні, відповідно до курсу Міжбанківської валютної біржі, зазначеному на сайті http://minfin.com.ua на момент кінцевого розрахунку більше ніж на 2%.

Так само, суд вважає необгрунтованими твердження позивача, що шляхом укладення оспорюваної додаткової угоди сторони фактично збільшили ціну договору після його виконання, у зв'язку з чим Додаткова угода № 16 від 12.11.2012 є недійсною.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 189 Господарського кодексу України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Суд зазначає, що відповідно до п. 4.3 Договору № 22/05/12 ціна товару погоджується сторонами у додаткових угодах до договору.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору № 22/05/12, якими, зокрема, сторони встановлювали асортимент, кількість та ціну товару (копії наявних у позивача додаткових угод долучено ним до матеріалів справи 16.11.2015).

Однак, Додаткова угода № 16 від 12.11.2012 не встановлює та не змінює ціни товару за Договором № 22/05/12, а лише встановлює механізм визначення суми грошових коштів, яка підлягає сплаті позивачем у випадку існування несплаченої заборгованості за поставлений товар і суми несплачених штрафних санкцій на дату кінцевого розрахунку у разі падіння курсу гривні, відповідно до курсу Міжбанківської валютної біржі, зазначеному на сайті http://minfin.com.ua на момент кінцевого розрахунку більше ніж на 2%.

Суд зазначає, що несплаченою сумою за товар може бути як вся сума за товар, поставлений за відповідною видатковою накладною, так і залишок несплаченої вартості товару (у випадку здійснення позивачем часткових оплат).

Разом з тим, з умов оспорюваної додаткової угоди не вбачається, яка несплачена сума (сума основного боргу та штрафних санкцій) підлягає коригуванню, у зв'язку з чим неможливо визначити розмір самого коригування, з огляду на що суд позбавлений можливості встановити суму Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012 та, відповідно, достовірно визначити, чи перевищує оспорювана угода суму у розмірі 500000 грн. 00 коп.

Суд зазначає, що обов'язок щодо належного виконання зобов'язання в частині вчасного та повного розрахунку за поставлений відповідачем товар покладається на позивача (в силу положень законодавства та умов Договору № 22/05/12 поставки нафтопродуктів від 22.05.2012), а тому застосування умов оспорюваної додаткової угоди щодо коригування неоплаченої суми за поставлений товар залежить від дій самого позивача при допущенні ним прострочки зі сплати вартості товару.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що у випадку здійснення позивачем вчасного (відповідно до умов договору) розрахунку за товар, отриманий за Договором № 22/05/12 поставки нафтопродуктів від 22.05.2012, корекції боргу не відбулося б; більш того, корекції боргу не відбулося б навіть якщо б позивач оплатив товар у 2013 році чи на початку 2014 року. Відповідачу зауважив, що Додаткова угода № 16 від 12.11.2012 не могла змінити у значній мірі суму договору, а лише невиконання позивачем своїх зобов'язань протягом 3-х років та криза у 2014 році призвели до корекції боргу.

Крім того, щодо тверджень позивача щодо неможливості зміни ціни в договорі після його виконання, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Так, при логічному тлумаченні договір у контексті даної норми розуміється як зобов'язання, які виникають на підставі договору. При цьому, договір є виконаним у випадку припинення зобов'язань, які виникли з договору за період його дії з підстав, передбачених ст. ст. 598 - 609 Цивільного кодексу України, зокрема, у випадку виконання, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Тобто, договір поставки, яким є Договір № 22/05/12 поставки нафтопродуктів від 22.05.2012, є виконаним та, відповідно, зобов'язання за ним припиненими у випадку належного виконання відповідачем (постачальником) своїх зобов'язань з поставки товару та належного виконання позивачем (покупцем) своїх зобов'язань з оплати за поставлений товар.

Так, з наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних, банківських виписок та платіжних доручень вбачається, що позивач не у повному обсязі оплатив поставлений відповідачем товар, що також встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі № 910/13508/15.

Таким чином, з огляду на невиконання (неналежне виконання) позивачем свого обов'язку з оплати товару, зобов'язання за Договором № 22/05/12 поставки нафтопродуктів від 22.05.2012 не є припиненими, а отже, вказаний договір не є виконаним, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про можливість зміни ціни договору за умови досягнення згоди між сторонами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду наявними та допустимими доказами наявності обставин, які є підставою для визнання договору недійсним, у зв'язку з чим відмовляє у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Геокс» про визнання Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012 недійсною.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав на те, що після укладення оспорюваної додаткової угоди між сторонами були складені акти звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2014 та станом на 25.09.2014, а 26.03.2015 між позивачем, відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Квінтайр» було укладено Договір про переведення боргу № 26/03/15-03, відповідно до умов якого первісний боржник (позивач) частково переводить свій борг перед кредитором (відповідачем) за зобов'язаннями, які виникли на підставі Договору № 22/05/12 поставки нафтопродуктів від 22.05.2012 у сумі 50000 грн. 00 коп., а новий боржник (Товариство з обмеженою відповідальністю «Квінтайр») приймає на себе зобов'язання за вказаним договором. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про схвалення позивачем оспорюваної додаткової угоди.

Однак, з огляду на те, що суд дійшов висновку, що директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова аграрна компанія» при укладенні оспорюваної Додаткової угоди № 16 від 12.11.2012 не було перевищено повноважень, суд не досліджує обставини схвалення позивачем оспорюваної додаткової угоди.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 04.12.2015

Суддя І.М. Отрош