ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р.Справа № 922/5552/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Солюшн Хаус", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Типографія "КСК", м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 40 000,00 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1, за дов. № Б/Н від 13.10.2015 року, ОСОБА_2, аз дов. № Б/Н від 13.10.2015 року,

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Солюшен Хаус", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Типографія "КСК", про стягнення коштів у розмірі 40 000,00 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у справі.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем свого зобов'язання за договором № к11-19 надання поліграфічних послуг від 28 липня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/5552/15 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 19 жовтня 2015 року.

Під час розгляду справи в суді, а саме ухвалою господарського суду Харківської області від 02 листопада 2015 року Товариству з обмеженою відповідальністю "Типографія КСК" повернуто без розгляду зустрічну позовну заяву (вх. № 43976 від 02 листопада 2015 року).

18 листопада 2015 року ухвалою господарського суду Харківської області задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідача "Солюшен Хаус" про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції (вх. № 46056 від 16 листопада 2015 року), проведення судового засідання, призначеного на 30 листопада 2015 року в режимі відеоконференції, доручено господарському суду Київської області.

30 листопада 2015 року на електронну адресу господарського суду Харківської області від господарського суду Київської області надійшов лист за вих. № 01-02/292/15 від 30 листопада 2015 року про неможливість організування виконання ухвали від 18 листопада 2015 року по справі № 922/5552/15 в частині проведення судового засідання у режимі відеоконференції в зв'язку із зайнятістю зал суду. З огляду на наведене, судове засідання по даній справі проводиться в звичайному режимі.

В призначене судове засідання 30 листопада 2015 року позивач свого уповноваженого представника направив до господарського суду Київської області для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, втім, з огляду на відсутність технічної можливості у господарського суду Київської області провести судове засідання по справі № 922/5552/15 призначене на 30 листопада 2015 року о 12:40 год. в режимі відеоконференції, представник позивача не зміг бути присутнім при розгляді даної справи.

В засідання суду з'явилися представники відповідача та заявили клопотання про залишення позову без розгляду вказуючи на те, що неявка позивача в судове засідання та неподання ним витребуваних матеріалів свідчить про наявність підстав для залишення позову без розгляду. Крім того - заявили клопотання, в порядку ст. 79 ГПК України, в якому просили зупинити провадження по даній справі та надіслати матеріали справи № 922/5552/15 до органів досудового засідання. Дані клопотання судом долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 47756 та відповідно № 47871 від 30 листопада 2015 року. Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши клопотання представників відповідача про залишення позову без розгляду (вх. № 47756 від 30 листопада 2015 року), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, зокрема, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 81 ГПК України визначено підстави завишення позову без розгляду, тобто суд має право застосувати приписи вказаної статті і залишити позов без розгляду у випадку, зокрема, якщо позивачем на вимогу суду не надано витребуваних матеріалів, необхідних для вирішення спору; питання щодо застосування статті 81 ГПК України є прерогативою суду. Водночас, відповідач заявляючи зазначене клопотання посилається не на невиконання позивачем вимог ухвали суду, а на нові обставини, які він вважає необхідними для дослідження, що унеможливлює застосування п. 5 ст. 81 ГПК України. Більш того, як вказано судом вище в рішенні суду, представник позивача в засідання суду 30 листопада 2015 року зявився, проте через технічні обставини провести судове засідання за участю представника позивача виявилось неможливим. З огляду на наведене суд дійшов висновку про необґрунтованість вказаного клопотання представників відповідача та відмовляє в його задоволенні.

Суд розглянувши клопотання Товариство з обмеженою відповідальністю "Типографія "КСК" про зупинення провадження у справі № 922/5552/15 зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках зокрема, надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування.

Дослідивши дане клопотання представників відповідача суд не вбачає достатніх підстав для зупинення провадження у справі та направлення матеріалів справи до органів досудового розслідування, а представниками відповідача не доведено належність передбачених законом підстав для зупинення провадження по справі, неможливість розгляду даної справи, в зв'язку з чим клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Типографія "КСК" про зупинення провадження у справі № 922/5552/15 (вх. № 47871 від 30 листопада 2015 року) - не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 30 листопада 2015 року представники відповідача не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

28 липня 2015 року між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено договір № к11-19 надання поліграфічних послуг.

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець (відповідач у справі) зобов'язується надати замовнику (позивачу у справі) поліграфічні послуги або поліграфічну продукцію, замовлені замовником, відповідно до технічних завдань, а замовник зобов'язується прийняти виготовлені поліграфічні послуги і продукцію відповідно до умов цього договору, і сплатити її вартість, згідно умов цього договору.

Загальна вартість договору складає вартість всіх додатків до цього договору без ПДВ. Договірна вартість поліграфічних послуг по виготовленню кожної партії продукції визначається в додатках до цього договору, що є його невід'ємною частиною. Розрахунки за виготовлену продукцію здійснюються в національній валюті - гривні шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку замовника на поточний рахунок виконавця на умовах, викладених у відповідному додатку до даного договору (п. п. 2.1, 2.2, 2.5 договору).

Прийом-передача матеріалів і готової продукції здійснюється на складі виконавця по кількості - згідно товаросупровідним документам, за якістю згідно галузевих нормативних документів, відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції по кількості і якості № П-6, № П-7, затверджених Держарбітражем СРСР 15.06.1965 р. і 25.04.1966 р. Також факт передачі готової продукції може бути здійснено шляхом передачі готової продукції, компанії перевізнику, що несе повну відповідальність за продукцію з моменту передачі його виконавцем, та до моменту передачі продукції замовнику (п. 3.1 договору).

Виконавець зобов'язується виготовити продукцію в строк, вказаний в додатку до цього договору. Виконавець після виготовлення продукції зобов'язується надати замовникові письмовий звіт про використання матеріалів замовника (п.п. 4.1, 4.2 договору).

Додатком № 1 від 28 липня 2015 року до договору № к11-19 від 28 липня 2015 року сторони погодили, що вартість продукції: 74 200,00 грн. без ПДВ. Оплата за продукцію на підставі рахунку виконавця: 40 000,00 грн. в якості передплати, 34 200,00 грн. протягом 10 робочих днів з дня отримання замовником продукції належної якості.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується й представниками відповідача під час судового засідання 30 листопада 2015 року, позивач, на виконання умов договору, 29 липня 2015 року перерахував на поточний рахунок відповідача передоплату у розмірі 40 000,00 грн. Втім, як стверджує позивача в позовній заяві, відповідач свої зобов'язання не виконав, вироби у встановлені строки не виготовив.

26 серпня 2015 року позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу від 25.08.2015 р., в якому у зв'язку з невиконанням останнім свого зобов'язання згідно додатку № 1 до договору № 11к-19 від 27 липня 2015 року в обумовлені строки відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 849 ЦК України заявив про відмову від договору та в порядку ст. 530 ЦК України пропонував в 7 денний строк з дня отримання вимоги повернути на його рахунок попередню оплату у розмір 40 000,00 грн. Втім відповідач попередню оплату позивачу не повернув, що й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію спору у даній справі, з врахуванням встановлених обставин та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору підряду, до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1 глави 61 Цивільного кодексу України.

В силу приписів ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частинами 1 та 3 статті 843 ЦК України передбачено, що договір підряду визначає ціну роботи (яка включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу) або способи її визначення.

Згідно з ч. 4 ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Як зазначалося вище в рішенні суду, 26 серпня 2015 року позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу в якому заявив про відмову від договору.

Частиною 3 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Позивач вважає, що до вказаних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України, згідно з ч. 1 якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, а саме на виконання умов договору № к11-19 надання поліграфічних послуг від 28 липня 2015 року.

Розірвання договору відбулось після того, як позивачем були перераховані кошти, отже в момент їх перерахування правова підстава для вчинення такої дії існувала та була належною.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути кошти позивачу.

Зазначена правова позиція ґрунтується також на правових висновках Верховного Суду України, викладених у Постановах від 02 жовтня 2013 року, 25 лютого 2015 року, 17 червня 2014 року.

Зокрема у Постанові Верховного Суду України від 17 червня 2014 року у справі № 13/096-12 прямо зазначено, що саме по собі розірвання договору не може бути підставою для застосування ст. 1212 ЦК України, оскільки за загальним правилом, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 4 статті 653 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по розгляду даної справи покладаються на відповідача.

З огляду на наведене, відповідно до ст. 174 ГК України, ст. ст. 11, 509, 651, 653, 837, 843, 1212 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий.

Повне рішення складено 07.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/5552/15