РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015Справа №910/26968/15

За позовом: Державної служби України з надзвичайних ситуацій

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційна компанія "Сучасні будівельні технології"

про: зобов'язання укласти додаткову угоду до договору

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

Від позивача: Ігнатенко В.І., представник за довіреністю

Від відповідача: Романенко О.В., представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Державної служби України з надзвичайних ситуацій до товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційна компанія "Сучасні будівельні технології" про зобов'язання укласти додаткову угоду до договору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року порушено провадження у справі №910/26968/15.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем протягом більше 8 років будівництво житлового будинку не завершено, умови додаткової угоди № 21-4/49-2 від 19.12.2007 до генерального інвестиційного договору № 21-4/14-2 про будівництво житлового будинку, яка передбачала здійснення відповідачем додаткових ремонтних робіт на об'єктах Замовника 2, не виконано, в зв'язку з чим позивач вважає за необхідне внести зміни до договору щодо збільшення його частки житла до 16 % житла від загальної житлової площі завершеного будівництвом об'єкта та просить суд зобов'язати відповідача укласти додаткову угоду в редакції, наданій позивачем.

Відповідач заперечує щодо укладення додаткової угоди до договору, посилаючись на встановлену цивільним законодавством свободу договору.

У судовому засіданні 24.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2007 між ДП «Управління капітального будівництва» (замовник-1), Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (замовник-2) та ТОВ «Інноваційна компанія «Сучасні будівельні технології» (Інвестор-генпідрядник) укладено Генеральний інвестиційний договір № 21-4/14-2 про будівництво житлового будинку за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Маршала Рибалка, 3А (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого сторони зобов'язалися об'єднати свої зусилля та вклади і спільно діяти з метою будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Маршала Рибалка, 3А, орієнтованою площею 0,54 га.

Згідно з додатковою угодою № 3/08-07-2014 від 08.07.2014 строк дії Договору до 31.12.2016.

Відповідно до п.2.1. Договору за виконання обов'язків, визначених цим Договором, та відповідно до статті 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" Замовник 2 та Інвестор-Генпідрядник отримають у власність такі частки завершеного будівництвом Об'єкту:

Замовник 2 отримує у власність 16% від загальної житлової площі завершеного будівництвом Об'єкту.

Інвестор-Генпідрядник отримує у власність 84% від загальної житлової площі завершеного будівництвом Об'єкту; всі вбудовано-прибудовані, адміністративні приміщення (всі об'єкти соціальної інфраструктури) та інші приміщення.

26.09.2007 року сторонами укладено Додаткову угоду №2/21-4/34-2 до генерального інвестиційного договору, відповідно до якої сторонами погоджено, що за виконання обов'язків, визначених цим Договором, та відповідно до статті 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" сторони отримають у власність такі частки завершеного будівництвом Об'єкту: замовник 2 отримує у власність 12% житла від загальної житлової площі завершеного будівництвом Об'єкту; інвестор-Генпідрядник отримує у власність 88% житла від загальної житлової площі завершеного будівництвом Об'єкту; всі вбудовано-прибудовані, адміністративні приміщення (всі об'єкти соціальної інфраструктури) та інші приміщення.»

19.12.2007 до генерального інвестиційного договору № 21-4/14-2 про будівництво житлового будинку укладена додаткова угода № 21-4/49-2 , яка передбачала здійснення відповідачем додаткових ремонтних робіт на об'єктах Замовника 2 на суму 4 870 826 грн по вул.. Вишгородській,21 і на суму 550 000 грн по вул.. Маліновського,25. Згідно з умовами додаткової угоди ремонтні роботи проводяться за умови отримання від замовника затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації та відповідних дозволів на проведення робіт. Після завершення робіт підписується акт виконаних робіт за встановленою формою та акт звірки. Строки виконання додаткових робіт договором не обумовлені.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що відповідачем протягом більше 8 років додаткові роботи не виконано, в зв'язку з чим позивач вважає за необхідне внести зміни до договору щодо збільшення його частки житла до 16 % житла від загальної житлової площі завершеного будівництвом об'єкта та просить суд зобов'язати відповідача укласти додаткову угоду в редакції, наданій позивачем.

Згідно ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тому уклавши Договір та додаткові угоди до нього сторони самостійно визначили зобов'язання, умови виконання робіт, порядок прийняття таких робіт та їх оплати, а також частки житла від загальної житлової площі завершеного будівництвом Об'єкту, які отримує замовник та інвестор.

Підписавши Договір, сторони погодили всі істотні умови договору та самі визначили і погодили взаємні зобов'язання.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст.525 ЦК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Вказана стаття вказує саме на можливість зміни договору за рішенням суду у разі істотного порушення договору другою стороною, або в інших випадках встановлених договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно з ч.2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Вказуючи в позовній заяві на порушення відповідачем умов Договору позивач не наводить в сукупності всіх чотирьох складових, з якими закон пов'язує можливість внесення змін до договору за рішенням суду, не наводить обставин, з якими пов'язується розірвання договору повністю чи в частині виконання додаткових ремонтних робіт, не надає доказів на виконання зі своєї сторони обов'язку щодо виготовлення та узгодження проектно-кошторисної документації на ремонтні роботи, надані суду позивачем листи №04-748/214 від 04.02.2013р., №02-10318/214 від 25.10.2012р. з вимогами виконання додаткових робіт не містять доказів направлення їх другій стороні, а отже не можуть засвідчувати строки, з якими сторони пов'язують необхідність завершення даних робіт. Відповідачем не доведено , яким саме чином таке порушення є істотним.

При зверненні з вимогами про зміну договору на підставі статті 651 Цивільного кодексу України на позивача покладається, у відповідності до статті 33 ГПК України, обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено допущення відповідачем істотних порушень умов Договору, що виключає наявність підстав для внесення змін в Договір згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України у зв'язку з істотним порушенням умов договору відповідачем, як і не доведено наявність істотної зміни обставин, що виключає можливість внесення змін в договір на підставі ст.652 ЦК України.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно з ч.3 ст.179 ГК України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, договір може бути укладений за рішенням суду, проте, лише у випадку існування норм закону, що передбачають обов'язковість укладення такого договору.

Право сторін вільно визначати умови договору може бути обмежено тільки тими випадками, коли актом цивільного законодавства передбачено обов'язковість положень цього акту для сторін договору і сторони не вправі відступити від їх положень.

Враховуючи відсутність прямої норми закону, яка б зобов'язувала сторони внести зміни в Договір в редакції позивача, запропонованій в Додатковій угоді, приймаючи до уваги, що відповідач заперечує проти укладення додаткової угоди до Договору в редакції позивача, а позивачем не доведено істотне порушення умов Договору з боку відповідача та наявність істотної зміни обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

За змістом ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Аналогічної позиції дотримується верховний Суд України в постанові від 10.10.2012 року № 6-110 цс 12.

Враховуючи вищевикладене, заявлені вимоги про зобов'язання укласти додаткову угоду до договору не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору при відмові в позові покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено: 27.11.2015 р.

Суддя Шкурдова Л.М.