ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.12.15р. Справа № 904/10227/14
За позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до Житлово-будівельного кооперативу № 46 "Маяк", м. Дніпропетровськ

про стягнення 24 539 грн. 58 коп.

Головуючий колегії ОСОБА_1

Судді Бондарєв Е.М.

ОСОБА_2А

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, дов. № 11/28-06 від 05.01.15р.;

від відповідача: ОСОБА_4, Голова правління.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради звернулося до господарського суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить, стягнути з Житлово-будівельного кооперативу № 46 "Маяк" заборгованість в розмірі 24 539 грн. 58 коп., з яких 19 706 грн. 58 коп. - заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за період з травня 2011р. по жовтень 2014р., 1 404 грн. 99 коп. - 3% річних, 3 428 грн. 01 коп. - інфляційне збільшення, відповідно до умов договору на відпуск води та послуги каналізації від 26.01.1999р. №7227.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Відповідач позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов зазначив, що відповідач сумлінно виконує умови спірного Договору та при наявності грошей на поточному рахунку оплачує вартість наданих позивачем послуг. Крім того, для своєчасних розрахунків за комунальні послуги правління ЖБК розробило і уклало з усіма співвласниками договір про взаємовідносини з обслуговування та утримання будинку. Зазначає, що позивач акти-рахунки надає із запізненням на один місяць та вказані акти-рахунки відповідач завжди підписував із зауваженнями, у зв'язку із розбіжностями в розрахунках. Вважає, що в порушення Закону України „Про захист прав споживачів та постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 „Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, позивач при розрахунку вартості послуг обєднав дві послуги (питна вода та питна вода на підігрів) в одну та нараховує плату за послуги, що не надаються, оскільки всі 37 співвласників будинку відмовились від послуг гарячого водопостачання, встановили бойлери та сплачують вартість питної води і електроенергії, але Водоканал продовжує виставляти сумарні рахунки. До того ж відповідач не погодив суму боргу, який виник у 2013 році, через вихід з ладу водолічильника та відмови Водоканалу у виконанні перерахунку. Протягом дії Договору відповідач неодноразово звертався до позивача щодо якості послуг, що надаються Водоканалом та з проханням відкорегувати здійсненні нарахування у відповідності із обсягом наданих послуг. Оскільки прохання відповідача позивачем ігнорувалися, коригування сум у розрахунках не здійснювалося, заборгованість відповідача збільшувалась кожного місяця, при чому здійсненні відповідачем проплати відносилися позивачем на попередні періоди, не заважаючи на призначення платежу у платіжних документах. Крім того, мешканці будинку, з яких 22 сімї учасників ВВВ, діти війни, малозабезпечені пенсіонери, встановили у своїх квартирах лічильники води, але Водоканал через наявність спірної заборгованості не приймає їх на облік та відмовляє у переведенні мешканців будинку на абонентський розрахунок. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Водночас, відповідач подав до суду клопотання від 11.03.2015р., в якому посилаючись на норми ст. 257 ЦК України, згідно яких загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, просив суд відмовити в позові, у звязку зі спливом строку позовної давності на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Ухвалою господарського суду від 10.03.2015р., у звязку зі складністю вирішення спору, суд ухвалив призначити розгляд справи № 904/10227/14 в колегіальному складі суду.

Розпорядженням голови суду від 12.03.2015р. розгляд справи призначено колегіально в складі трьох суддів: головуючий суддя - Рудь І.А., суддів Рудовської І.А. та Кармазіної Л.П.

Ухвалою господарського суду від 12.03.2015р. справу прийнято до розгляду в колегіальному складі.

Ухвалою господарського суду від 12.05.2015р. по справі призначено судову експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, та провадження по справі зупинено.

Оплату за проведення судової експертизи покладено на позивача - КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради.

23.06.2015р. до господарського суду надійшло клопотання експерта від 17.06.2015р. № 09/2701/02/2880 про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 25.06.2015р. № 540, у зв'язку із перебуванням судді Кармазіної Л.П. у відпустці, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 904/10227/14 та згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями (повторний розподіл) від 25.06.2015р. визначений склад колегії: головуючий суддя - Рудь І.А., судді Бондарєв Е.М., Рудовська І.А.

Ухвалою господарського суду від 25.06.2015р. справу прийнято до розгляду колегією у новому складі, провадження у справі поновлене та призначене судове засідання для витребування у сторін й надання експерту додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи.

Ухвалою господарського суду від 14.07.2015р. провадження у справі зупинене, направлені на адресу експертної установи для проведення призначеної по справі судової експертизи, витребувані експертом додаткові матеріали, надані КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради на вимогу суду.

22.09.2015р. справу повернуто на адресу господарського суду у зв'язку тим, що станом на 10.09.2015р. висновок не оплачений, експертне провадження припинене без виконання судово-економічної експертизи № 2701/2702-15.

Ухвалою господарського суду від 24.09.15р. провадження у справі поновлено та призначений її розгляд у судовому засіданні.

Клопотанням від 11.11.2015р. позивач долучив до матеріалів справи розрахунок суми боргу, розрахований з урахуванням строків позовної давності, за період з січня 2012р. по вересень 2014р. на суму 6 692 грн. 20 коп., а також уточнені розрахунки 3% річних та інфляційних втрат.

01.12.2015р. відповідач надав до суду додаткові пояснення від 30.11.2015р., в яких зазначив, що уточнений позивачем розрахунок суми боргу також не визнається відповідачем, оскільки не відповідає даним нарахувань та сплат за послуги водопостачання та водовідведення. Одночасно відповідач зауважив, що згідно аналізу нарахувань з водопостачання та водовідведення за спірним Договором за період з січня 2011р. по грудень 2014р., виконаним відповідачем, виникла необхідність у корегуванні 492,10 грн., які сплачені відповідачем згідно платіжного доручення № 170 від 25.11.2015р.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалася перерва з 11.11.2015р. по 02.12.2015р.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

18.01.1999р. між Державним комунальним виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства м. Дніпропетровська, правонаступником якого є Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради (Водоканал) та Житлово-будівельним кооперативом № 46 "Маяк" (Абонент) укладено договір на відпуск води та послуги каналізації № 7227 (надалі-Договір), відповідно до умов, якого Водоканал зобовязаний:

1.1.1 Здійснити відпуск питної води в кількості:

- на гоподарсько-побутові потреби _______ мі в місяць;

- на виробничі потреби ______ мі в місяць.

Всього не більше 900 мі в місяць (п.1.1 Договору)

За умови п. 4.1 Договору даний Договір укладений з 18.01.1999р. по 18.01.2000р., вступає в силу з дня його підписання та продовжується на наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодні зі сторін не заявить про свою відмову від даного Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору Абонент зобовязаний:

1.2.2 Прийняти воду і скинути стоки в кількості, визначених по показанням вимірювальних приборів або по доданих до договору розрахунках.

Відповідно до п. 3.1 Договору оплата за відпуск води і послуги каналізації здійснюється Абонентом щомісячно, самостійно в пятиденний строк після початку розрахункового місяця по абонентним книжкам або рахункам, які він самостійно отримує в водоканалі в розмірі споживаної води і відпущених стоків за період минулого місяця по діючим тарифам. Погашення заборгованості здійснюється по тарифам, діючим на день оплати.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, у період з травня 2011р. по жовтень 2014р. Водоканал надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 49 891 грн. 44 коп., про що позивачем складені акти-рахунки приймання наданих послуг та розяснення до актів, які наявні в матеріалах справи (т. 1, а.с. 23-77).

Позивач стверджує, що оскільки надані позивачем у спірному періоді послуги відповідачем своєчасно та у повному обсязі не оплачувалися, у ЖБК № 46 „Маяк виникла заборгованість перед Водоканалом, яка згідно розрахунку позивача складає 19 706 грн. 58 коп.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача 3% річних за період з 06.06.2011р. по 01.12.2014р. в сумі 1 404 грн. 99 коп. та інфляційні втрати за вказаний період в розмірі 3 428 грн. 01 коп.

На час розгляду справи належних доказів погашення заборгованості відповідача перед позивачем не надано.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 22 ч.2 п.1 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання споживач повинен своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Вищевказаний договір на відпуск води та послуги каналізації за своїм змістом є договором про надання послуг.

За умовами ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, всі надані позивачем на підтвердження позовних вимог акти-розрахунки приймання наданих послуг по Договору, складені Водоканалом у спірному періоді, не містять підпису відповідача, тобто не погоджені сторонами. Натомість, надані відповідачем до справи екземпляри зазначених актів-розрахунків місять зауваження ЖБК № 46 „Маяк, тобто підписані із запереченнями або взагалі не підписані відповідачем, у звязку із наявністю різниці в розрахунках обємів наданих позивачем послуг. Крім того, відповідач вказує на наявність переплати за надані послуги у період з жовтня 2014р. по грудень 2014р. за розрахунком ЖБК станом на кінець 2014р. та безпідставне зарахування Водоканалом здійснених відповідачем оплат на попередні періоди, не заважаючи на призначення платежу у платіжних документах (т. 2, а.с. 11, т. 1, а.с. 117-138).

Водночас, як зазначає відповідач, протягом дії Договору ведеться постійне, але безрезультатне листування між сторонами на предмет якості послуг, які надаються Водоканалом, різниці в обсягах послуг, визначених позивачем у акта-рахунках та фактично отриманих ЖБК. Оскільки прохання відповідача щодо виконання коригування здійснених нарахувань у відповідності із обсягом наданих послуг, Водоканалом ігноруються, коригування сум у розрахунках не здійснюється, заборгованість відповідача збільшується кожного місяця.

За встановлених обставин, дослідивши надані сторонами документи, враховуючи наявність значних розбіжностей в розрахунках сторін та заперечення відповідача щодо суми нарахованої позивачем заборгованості у спірному періоді, колегією суду ухвалою від 12.05.2015р. по справі призначено судову експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз. Оплату за проведення судової експертизи покладено на позивача - КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради. Але через несплату позивачем вартості експертних послуг, згідно виставленого експертною установою рахунку, справу повернуто на адресу господарського суду без висновку судово-економічної експертизи.

Проте, при наявності наданих до справи доказів, суд не вбачає можливості самостійно здійснити розрахунок заборгованості за спірний період.

За вимогами п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на стороні, що подала позов лежить зобов'язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" згідно з частиною другою статті 43 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не доведена належними та допустимим доказами сума основного зобов'язання відповідача, а недоведеність суми основного зобов'язання унеможливлює стягнення нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних витрат.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради необґрунтовані, не підтверджені належними доказами та є такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас, колегія суддів не вбачає підстав для застосування позовної давності, про яку заявлено відповідачем, оскільки правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено порушення суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Про наведене зазначає й Вищий господарській суд у своїй постанові Пленуму від 29.05.2013р. № 10 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів, вказуючи, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 постанови).

Водночас, за приписами ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Згідно п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Так, відповідачем під час судового розгляду справи частково оплачений борг за власним розрахунком в сумі 492 грн. 10 коп., на підтвердження чого надане платіжне доручення № 170 від 25.11.2015р.

Колегія суддів не вбачає підстав для припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 492 грн. 10 коп., сплачених ЖБК згідно платіжного доручення від 25.11.2015р. № 170, оскільки матеріалами справи не підтверджується, що саме зазначене платіжне доручення із призначенням платежу „за термін з 01.01.2011 по 01.01.2015 переплата скорегованої суми для припинення подальших вимог в необоснованому боргу зараховане позивачем в якості сплати заборгованості за договором на відпуск води та послуги каналізації від 26.01.1999р. №7227 за спірний період.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дати його підписання.

Головуючий колегії Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_2

Повне рішення складено 07.12.15р.