ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2015 р.Справа № 916/4029/15
Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.,

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕРРУМ плюс";

про стягнення 610978,11 грн.;

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

Від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" (далі ДП "ІМТП"), звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕРРУМ плюс" (далі ТОВ "ФЕРРУМ плюс") про стягнення 610978,11 грн. заборгованості, нарахованої у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором № 81-0 від 28.02.2003 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ДП "Іллічівський морський торговельний порт" посилається, зокрема, на укладений між сторонами договір про сумісну діяльність від 28.02.2003 р. № 81-0 (нова редакція відповідного наказу № 74 від 03.02.2003 р. МТУ), положення ст.ст.526,610,1137 ЦК України, ст.193 ГК України, Акт фінансових результатів СД „ІМТП-Ферум плюс за 9 місяців 2012 р., декларації про результати спільної діяльності, положення ст.ст.526,610 ЦК України, тощо.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначив, що позивач не надав достатніх доказів існування збитків, розмір збитків сумісної діяльності. Надав документи, які містять різну інформацію щодо розміру збитку сумісної діяльності за період 9 місяців 2012 р. Вважає позов є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

Згідно із приписами ст.85 ГПК України в судовому засіданні 27.11.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

28.02.2003 р. між ДП "ІМТП" (Порт) та ТОВ "ФЕРРУМ плюс" (Підприємство) укладено договір про сумісну діяльність № 81-0 (Договір), за умовами якого сторони договору для досягнення спільної господарської мети зі створення та експлуатації спеціалізованого Комплексу для переробки імпортної руди навалом на виробничій території 2-го терміналу Порт, прилеглій до причалу № 10 (згідно прикладеною викопіровкою додаток № 1) зобовязується здійснювати сумісну діяльність, повязану з виконанням: маркетингової діяльності, направленої на залучення додаткових вантажопотоків та інвестицій в порт; вантажно-розвантажувальних робіт з імпортною рудою навалом у порту, включаючи весь комплекс повязаних з ним операцій; збереження вантажів, включаючи роботи по складській підготовці вантажу; транспортно-експедиційних операцій; співробітництво щодо комплексного обслуговування суден і пасажирів згідно з діючими вимогами до здійснення відповідних послуг; співробітництво щодо реконструкції і модернізації інфраструктури порту; агентування суден, різних допоміжних операцій і інших видів господарської діяльності порту (п.2.1 Договору).

Керівництво сумісною діяльністю і порядок ведення спільних справ по виконанню зобовязань за Договором покладаються на Порт згідно з виданою Підприємством довіреністю і здійснюється відповідно до чинного законодавства України. Така довіреність становить невідємну частину договору про сумісну діяльність і оформлюється відповідно до глави 4 ЦК України (п. 3.1 Договору).

Договір укладається на термін десять (10) років та набирає чинності з моменту його підписання і діє до 01.04.2013 р. (п.14.1 Договору). Термін дії Договору може бути продовжений на наступний термін на таких же умовах, за письмовою згодою сторін.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.08.2012 р., залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 06.09.2012 р. та Вищого господарського суду України від 24.12.2012 р. по справі 5017/1255/2012 Договір № 81-о розірвано.

Відповідно до ст.1137 ЦК України порядок відшкодування витрат і збитків, пов'язаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними. У разі відсутності такої домовленості кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно.

Позивач посилаючись на акт про фінансовий результат СД „ІМТП-Ферум плюс за 9 місяців 2012 р. стверджує, що збиток за результатами спільної діяльності склав 1381834,47 грн., в т.ч. доля ДП „ІМТП 770856,36 грн., а доля ТОВ „Ферум плюс 610978,11 грн.

Договором про спільну діяльність не визначений порядок відшкодування витрат і збитків, повязаних із спільною діяльністю учасників, у звязку з чим позивач вважає, що сторони за Договором несуть витрати та збитки пропорційно вартості їх вкладів у спільну діяльність.

Вважаючи що відповідач має відшкодувати позивачу збитки сумісної діяльності згідно акту про фінансові результати СД „ІМТП-Ферум плюс за 9 місяців 2012 р., ДП „ІМТП звернулось з позовом в рамках провадження по даній справі.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, заслухавши їх пояснення, господарський суд дійшов висновку про відмову у позові, виходячи з наступного.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ч.1 ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобовязуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, відмічає, що між сторонами виникли господарські зобовязання, підставою яких є письмовий Договір (з урахування внесених додатковими угодам змін) про спільну діяльність.

Позивач надав до матеріалів справи Акт про фінансові результати та податкову декларацію про результати такої діяльності на території України, між тим у наданих письмових доказах визначенні різні/відмінні суми збитку сумісної діяльності за період 9 місяців 2012 р.

Сума збитку дійсно задекларовано у податковій декларації про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи за період 3 квартали 2012 р. становить 1380244,00 грн., а сума збитку, яка відображена в Акті про фінансові результати 1381834,47 грн. З наданих позивачем письмових доказів (наявні в матеріалах справи) вбачається, що вони містять різну інформацію щодо розміру збитку сумісної діяльності.

Крім того, у якості доказу позивачем, також надано копію податкової декларації про результати спільної діяльності та території України без створення юридичної особи за період 3 квартали 2012 р. Як підставу для формування збитків сумісної діяльності та їх стягнення, вказано бухгалтерський документ Акт про фінансові результати за 9 місяців 2012 р.

Згідно п.4.2.8 Договору про сумісну діяльність № 81-0 від 28.02.2003 р., Порт зобовязався вести бухгалтерський облік і податкову звітність сумісної діяльності до чинного законодавства.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, Наказом Державної податкової адміністрації від 28.02.2011 р. № 113 „Про затвердження форми Податкової декларації про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Разом з цим, відображення позивачем в податковому обліку певних сум не може вважатися безумовним доказом фактичного понесення збитків у заявленому розмірі. Суду не надано документів первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких відповідно до вимог чинного законодавства можливо було б зробити висновок про понесення збитків та їх розмір.

Згідно ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний бухгалтерський документ повинен місти та обовязкові реквізити, зокрема особистий підпис, печатку особи.

Наданий позивачем ОСОБА_3 фінансових результатів СД „ІМТП-Ферум плюс за 9 місяців 2012 р. не містить підпис та печатки ТОВ "ФЕРРУМ плюс", у звязку з чим не може вважатись належним документом щодо підтвердження витрат/збитків сумісної діяльності, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд також враховує посилання відповідача на певні помилки при визначенні розміру витрат/збитків сумісної діяльності, які відображені у матеріалах „Позапланової перевірки виконання умов договору.

Згідно приписів ст.1136 ЦК України кожний учасник договору простого товариства має право ознайомлюватися з усіма документами щодо ведення спільних справ учасників. Відмова від цього права або його обмеження, в тому числі за погодженням учасників, є нікчемною.

Відповідачу не надавались первинні документи, які б підтверджували витрати/збитки, у звязку з чим фактичний розмір витрат не встановлений і не підтверджений документами.

Надані до матеріалів справи документи містять різні суми витрат/збитків сумісної діяльності.

Відповідач не погодившись з Актом повідомив про це Порт письмово, про що свідчить наявний в матеріалах справи лист від 23.11.2012 р. № 597.

За таких обставин суд дійшов до висновку про відсутність доказів понесення позивачем збитків у заявленому розмірі.

Разом з цим, рішенням господарського суду Одеської області від 03.08.2012 р., залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 06.09.2012 р. та Вищого господарського суду України від 24.12.2012 р. по справі 5017/1255/2012 встановлено „За перший квартал 2012 р. збиток від спільної діяльності дорівнює 871 445,00 грн. Таким чином , на підставі вищевикладеного, суд вважає обґрунтованими твердження Позивача про стійку тенденцію зменшення доходів від спільної діяльності, одержання негативного фінансового результату та збільшення витрат у зв'язку з її проведенням.

Відповідно до ст.35 Господарського процесуального Кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням викладеного, стосовно вимог позивача в частині стягнення 871 445,00 грн. за перший квартал 2012 р. суд дійшов до висновку про їх обґрунтованість з урахуванням ст.35 ГПК України, проте задоволенню вони не підлягають внаслідок пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами ст.257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно із ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 цієї ж статті ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ТОВ "ФЕРРУМ плюс" подало заяву № 25/11 від 24.11.2015 р. (зареєстрована за вхід № 2-6487/15 від 25.11.2015 р.) про застосування строків позовної давності по даній справі.

Враховуючи набрання рішенням господарського суду Одеської області від 03.08.2012 р. по справі № 5017/1255/2012 законної сили 06.09.2012 р. та дату подачі позову (30.09.2015 р.), суд вважає, що позивачем пропущений вказаний строк.

Згідно ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача таким, що не підлягають задоволенню, частково за недоведеністю, а частково внаслідок пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст.ст.44,49 Господарського процесуального Кодексу України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.525,526,610,629,1130,1136,1137 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст.32,33,35,43,49,82-85 ГПК України, суд

Встановив:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 27.11.2015 року.

Повний текст рішення складений 02 грудня 2015 р.

Суддя Р.В. Волков