ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2015 р. Справа № 914/1800/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Марка Р.І.

Суддів Желік М.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Мазепа Н.В.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 19-С від 15.10.2015);

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність № 1438/1615/05 від 21.09.2015);

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ВіЕс Банк, м.Львів № 01-3/17284 від 27.08.2015р. (вх.№ 01-05/3910/15 від 01.09.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 17.08.2015р.

у справі № 914/1800/15, суддя Сухович Ю.О.

за позовом: Приватного підприємства Шива, м.Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства ВіЕс Банк, м.Львів

про визнання дій незаконними та зобовязання до вчинення дій.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 17.08.2015р. у справі №914/1800/15 (суддя Сухович Ю.О.) позов задоволено частково, а саме: зобовязано ПАТ ВіЕс Банк видати ПП Шива довідку про заборгованість по кредиту та процентах станом на момент її видачі, надходження та повернення коштів за договором кредиту № 04/07-11 від 04.07.2011р., додатком № 1 та № 2 до договору кредиту, додатковим договором № 25/02-15 до кредитного договору № 04/07-11 від 04.07.2011р. про заміну кредитора, укладеного між резидентом Приватним підприємством Шива та нерезидентом компанією DORSET UNION LTD та надати копії форм статистичної звітності № 503,504 станом на момент видачі довідки. Присуджено до стягнення з ПАТ ВіЕс Банк на користь ПП Шива судового збору в сумі 1218,00 грн.. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Львівської області від 17.08.2015р. у справі № 914/1800/15 скасувати з підстав порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповного зясування фактичних обставин, що мають значення у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково дійшов до висновку, що клопотання про припинення провадження у справі не підлягає задоволенню, оскільки даний спір винник не з господарських правовідносин, натомість відносить до юрисдикції адміністративних судів, адже банк в даному випадку виконує делеговані органами державної влади функції агента валютного контролю комерційного банку. Окрім того, скаржник зазначає, що позивач звернувся до відповідача за спірними довідками та формами статистичної звітності передчасно, не перейшовши на обслуговування в інший обслуговуючий банк.

Згідно автоматичного розподілу справ КП "Документообіг господарських судів" 01.09.2015р. справу за № 914/1800/15 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Желік М.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.09.2015р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття апеляційної скарги до провадження, розгляд справи призначено на 12.10.2015 року.

В судовому засіданні ухвалами від 12.10.2015р., від 02.11.2015р., від 16.11.15р. та 23.11.2015 в порядку ст.77 ГПК України розгляд справи відкладався до 02.11.2015р., до 16.11.2015р., до 23.11.2015р., та до 25.11.2015р..

Позивач через канцелярію суду подав заперечення на апеляційну скаргу від 29.09.2015р., в якому Приватне підприємство Шива просить залишити рішення господарського суду Львівської області від 17.08.2015р. у справі №914/1800/15 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 25.11.2015 року прибули представники сторін.

В судовому засіданні представники сторін надали пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 25.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.07.2011р. між компанією NEWARK MARKETING LLP (кредитор) та приватним підприємством Шива (позичальник) укладено договір кредиту № 04/07-11 на суму 2000000,00 доларів США.

Вищенаведений договір передбачає виконання боргових зобовязань перед нерезидентом за залученим від нього кредитом в іноземній валюті і укладений із резидентом, зареєстровано Управління Національного банку України у Львівській області із назвою уповноваженого обслуговуючого банку БМ Банк, що підтверджується реєстраційним свідоцтвом № 1035.

28.10.2011р. між ПАТ Фольксбанк, правонаступником якого є ПАТ ВіЕс Банк, та приватним підприємством Шива було укладено договір № 90394.1.1 про комплексне обслуговування субєкта господарювання у ПАТ Фольксбанк.

29.05.2012р. Управлінням Національного банку України у Львівській області змінено назву уповноваженого обслуговуючого банку на ПАТ Фольксбанк та надіслано на адресу приватного підприємства Шива додаток від 29.05.2012р. № 1 до реєстраційного свідоцтва.

25.02.2015р. між компанією DORSET UNION LTD, компанією NEWARK MARKETING LLP та приватним підприємством Шива укладено додатковий договір № 25/02-15 до кредитного договору № 04/07-11 про заміну кредитора.

11.03.2015р. приватним підприємством Шива було подано повідомлення про договір, укладений резидентом-позичальником, який не є банком (повідомлення про зміни до договору) через ПАТ ВіЕс Банк до Управління Національного банку України у Львівській області за вихідним № 38.

12.03.2015р. вищезазначене повідомлення про договір було перевірено з урахуванням вимог Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам і встановленого Національним банком України для зовнішніх запозичень резидентів розміру максимальної процентної ставки та підписано начальником відділу валютного контролю ПАТ ВіЕс Банк ОСОБА_4

16.03.2015р. зміни до кредитного договору № 04/07-11 від 04.07.2011р. про заміну кредитора були зареєстровані Управлінням Національного банку України у Львівській області, про що було надіслано на адресу позивача повідомлення з відміткою про реєстрацію вказаних змін.

Щодо посилання банку у листі № 06-1/9232 від 0-5.05.2015р. на те, що у нього знаходиться на обслуговуванні договір позики № 04/07-11 від 04.07.2011р., укладений між ПП Шива та компанією NEWARK MARKETING LLP, а не з компанією DORSET UNION LTD не відповідає дійсності, оскільки обслуговуючому банку позивача було відомо про зміни до кредитного договору № 04/07-11 від 04.07.2011р. про заміну кредитора на компанію DORSET UNION LTD, оскільки у відповідності до Глави 2 Положення, реєстрація договору (договору про заміну кредитора) у Національному банку України проводиться через обслуговуючий банк резидента.

Положенням про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року № 270 встановлюється порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті, у тому числі поворотної фінансової допомоги, від нерезидентів, у тому числі порядок реєстрації договорів, які передбачають виконання резидентами боргових зобов'язань перед нерезидентами за залученими від нерезидентів кредитами, позиками в іноземній валюті (далі - договори), а також порядок надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам і видачі резидентам індивідуальних ліцензій Національного банку на переказування за межі України іноземної валюти з метою надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам.

Пунктами 2.1, 2.4, 2.7 вищенаведеного положення встановлено наступне, що резидент-позичальник звертається до обслуговуючого банку для реєстрації договору (реєстрації змін до договору) в Національному банку. Для реєстрації договору (реєстрації змін до договору) резидент-позичальник зобовязаний подати до обслуговуючого банку повідомлення про договір (повідомлення про зміни до договору) на паперовому носії чи у вигляді електронного документа за формою, зазначеною в додатку 1 до цього Положення, і договір (разом з іншими додатковими угодами/договорами, документами, які стосуються реалізації договору та здійснення валютних операцій за договором). Документи, які складені іноземною мовою, подаються резидентою-позичальником разом з їх перекладом на українську мову, засвідченим підписом перекладача (справжність підпису перекладача засвідчується нотаріально) або нотаріусом (не потребують перекладу документи, складені російською мовою або текст яких викладено одночасно іноземною та українською/російською мовами). Відповідальний працівник уповноваженого банку надсилає до територіального управління за місцезнаходженням обслуговуючого банку засобами програмного забезпечення щодо здійснення реєстрації Національним банком договорів резидентів-позичальників з нерезидентами-кредиторами з використанням засобів захисту інформації Національного банку України. Територіальне управління після реєстрації договору надсилає: уповноваженому банку примірник повідомлення з відміткою про реєстрацію в електронній формі засобами програмного забезпечення щодо реєстрації; резиденту-позичальнику засвідчене територіальним управлінням повідомлення з відміткою про реєстрацію договору на паперовому носії на адресу, зазначену в підпункті 2.4 пункту 2 повідомлення (відмітка територіального управління за формою, зазначеною в додатку 1 до цього Положення, роздруковується на зворотньому боці першої сторінки примірника повідомлення на паперовому носії та засвідчується підписом уповноваженої особи та відбитком печатки територіального управління. Усі сторінки повідомлення з відміткою про реєстрацію мають бути пронумеровані та прошнуровані).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що відповідачу було відомо про заміну кредитора на компанію DORSET UNION LTD, оскільки підтвердженням цього є повідомлення НБУ у Львівській області № 13-024/1376 та № 13-024/1397 від 16.03.2015р. про реєстрацію змін до договору, а саме додаткового договору № 25/02-15 від 25.02.2015р. до кредитного договору № 04/07-11 від 04.07.2011р. про заміну кредитора.

Щодо позовних вимог про зобовязання ПАТ ВіЕс Банк видати ПП Шива довідку про заборгованість по кредиту та процентах станом на момент її видачі, надходження та повернення коштів за договором кредиту № 04/07-11 від 04.07.2011р., додатком № 1 та № 2 до договору кредиту, додатковим договором № 25/02-15 до кредитного договору № 04/07-11 від 04.07.2011р. про заміну кредитора, укладеного між резидентом Приватним підприємством Шива та нерезидентом компанією DORSET UNION LTD та надати копії форм статистичної звітності № 503,504 станом на момент видачі довідки, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.1.2. Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 N 49, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2000 р. за N 209/4430, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, функції агента валютного контролю - обов'язки уповноваженого банку, іншої фінансової установи та національного оператора поштового зв'язку, які отримали від Національного банку генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, щодо здійснення контролю за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи. Цей контроль полягає в запобіганні уповноваженими банками, іншими фінансовими установами та національним оператором поштового зв'язку проведенню резидентами і нерезидентами через ці установи незаконних валютних операцій та/або своєчасному інформуванні уповноваженими банками, іншими фінансовими установами та національним оператором поштового зв'язку у випадках та в порядку, установлених законодавством, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку, відповідних державних органів про порушення резидентами і нерезидентами законодавства, пов'язаного з проведенням ними валютних операцій.

Положення визначає обов'язки комерційного банку як агента валютного контролю при отриманні і обслуговуванні резидентами позик в іноземній валюті від нерезидентів. Зокрема, в главі 3 Положення визначені контрольні функції уповноваженого банку, до яких відноситься й видача довідки, вимогу щодо якої заявив позивач.

Відповідно до п.3.6 вказаного Положення обслуговуючий банк, клієнтом якого був резидент-позичальник, зобовязаний в строк до 10 робочих днів від дати звернення резидента-позичальника подати йому письмову довідку з усією наявною інформацією про його операції щодо одержання і погашення кредиту, у тому числі копії даних статистичної звітності на останню звітну дату, засвідчені підписом відповідальної особи та відбитком печатки обслуговуючого банку.

Згідно з п. 2.3.14 Договору про комплексне обслуговування субєкта господарювання у ПАТ «Фольксбанк» від 28.10.2011 року зазначено, що Банк зобовязаний надати клієнту відповідь на запит щодо стану розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом протягом трьох банківських днів, починаючи з наступного дня за днем надходження запиту в Банк.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вищенаведеним, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що банк безпідставно ухилився від вчинення вказаних дій, а отже позов в частині позовних вимог про зобовязання ПАТ ВіЕс Банк видати ПП Шива довідку про заборгованість по кредиту та процентах станом на момент її видачі, надходження, та повернення коштів за договором кредиту № 04/07-11 від 04.07.2011р., додатком № 1 та № 2 до договору кредиту, додатковим договором № 25/02-15 до кредитного договору № 04/07-11 від 04.07.2011р. про заміну кредитора, укладеного між резидентом Приватним підприємством Шива та нерезидентом компанією DORSET UNION LTD та надати копії форм статистичної звітності № 503,504 станом на момент видачі довідки підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача, про визнання незаконними діями Пат «ВіЕс Банк» щодо відмови у видачі довідки про заборгованість по кредиту та процентах станом на 20.04.2015р., надходження та повернення коштів за за договором кредиту № 04/07-11 від 04.07.2011р., додатком № 1 та № 2 до договору кредиту, додатковим договором № 25/02-15 до кредитного договору № 04/07-11 від 04.07.2011р. про заміну кредитора, укладеного між резидентом Приватним підприємством Шива та нерезидентом компанією DORSET UNION LTD та надати копії форм статистичної звітності № 503,504 станом на 01.04.2015р., слід зазначити наступне.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі ГК України), якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, які здійснються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом (ч.2). Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами (ч.3).

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені також у статті 16 частині 2 Цивільного кодексу України, а саме такими способами можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Ця норма також визначає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.3 Закону України Про акціонерні товариства акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Відповідно до норм чинного законодавства, дії відповідача, як публічного акціонерного товариства, створеного згідно законодавства України, за своєю правовою природою не належать до правового поля дій чи бездіяльності органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, визнання незаконними яких має відбуватись в судовому порядку.

Натомість, вищезазначеними нормами, які покладені в основу обґрунтування заявлених вимог, не передбачено такого способу захисту прав, як визнання протиправними дій саме юридичної особи, як суб'єкта господарювання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту (про визнання незаконними діями ПАТ «ВіЕс Банк» щодо відмови у видачі довідки про заборгованість по кредиту та процентах станом на 20.04.2015р., надходження та повернення коштів за за договором кредиту № 04/07-11 від 04.07.2011р., додатком № 1 та № 2 до договору кредиту, додатковим договором № 25/02-15 до кредитного договору № 04/07-11 від 04.07.2011р. про заміну кредитора, укладеного між резидентом Приватним підприємством Шива та нерезидентом компанією DORSET UNION LTD та надати копії форм статистичної звітності № 503,504 станом на 01.04.2015р. ) не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, визначених у ст.16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Як наслідок, невірне обрання способу захисту тягне за собою такий наслідок, як відмову у позові.

В апеляційній скарзі, скаржник зазначає, що даний спір не підлягає розгляду в господарському суді, а належить до компетенції адміністративного суду, відтак, провадження у даній справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

З приводу наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 3.1 постанови Пленум Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» передбачено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму ВГС України до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах: а) про оскарження нормативно-правових актів, ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність; б) про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, у сфері господарювання; в) між суб'єктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління; г) з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; д) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. Інші справи за участю господарюючих суб'єктів та суб'єктів владних повноважень не мають ознак справ адміністративної юрисдикції і повинні розглядатися господарськими судами на загальних підставах. До таких справ належать усі справи у спорах про право, що виникають з відносин, врегульованих Цивільним кодексом України,Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства.

Згідно ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи наявність між сторонами господарських відносин та спору, що виникає з укладеного сторонами договору про комплексне обслуговування субєкта господарювання, який є господарським договором, даний спір підлягає розгляду у господарському суді, а посилання скаржника про підвідомчість даного спору адміністративному суду є безпідставними.

Скаржник не надав доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених у рішенні місцевого господарського суду у даній справі.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 17.08.2015р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 17.08.2015 року в справі за номером 914/1800/15 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ВіЕс Банк, м.Львів № 01-3/17284 від 27.08.2015р. залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 30.11.2015р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Костів Т.С.