РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015Справа №910/27501/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіосистеми"

До Приватного акціонерного товариства "Київстар"

Про зобов'язання вчинити дії

Суддя Лиськов М.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Савченко А.В. (дов. № 36 від 27.01.2015)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 25.11.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Радіосистеми" (надалі -Позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Київстар" (надалі -Відповідач) про зобов'язання вчинити дії

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 порушено провадження у справі № 910/27501/15 розгляд справи призначено на 11.11.2015.

В судовому засіданні, призначеному на 11.11.2015 оголошено перерву до 25.11.2015.

В судове засідання,призначене на 25.11.2015, з'явився представник відповідача, проти задоволення позову заперечив.

В судове засідання,призначене на 25.11.2015, представник позивача не з'явився.

Оскільки про час та місце судового засідання позивач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Радіосистеми» (далі за текстом - «Позивач») подало до Господарського суду м. Києва позовну заяву до Приватного акціонерного товариства «Київстар» (далі за текстом - «Відповідач») про зобов'язання вчинити дії.

Як вбачається зі змісту позовної заяви Позивач зазначає предметом позову не матеріальну позовну вимогу: зобов'язати Відповідача продовжити строк придатності товару - Скретч-картки мобільного оператора «Київстар Дж.Ес.Ем.» номіналом 30грн. в кількості 18773 штук,

Скретч-картки мобільного оператора «Київстар Дж.Ес.Ем.» номіналом 40 грн. в кількості 330 штук,

Скретч-картки мобільного оператора «Київстар Дж.Ес.Ем.» номіналом 100 грн. в кількості 1082 штук, придбаних у Відповідача за договором поставки № 166/2008 від 01.02.2008 на термін 150 днів з дня набрання рішення законної сили.

Підставою позову Позивач зазначає договір поставки № 166/2008, укладений між Закритим акціонерним товариством «Київстар Дж.Ес.Ем.» та Виробничо-комерційним приватним підприємством «Радіосистеми плюс», з урахуванням угоди про заміну сторони у зобов'язанні від 25.03.2008, за якою виробничо-комерційне приватне підприємство «Радіосистеми плюс» передало права та обов'язки Позивачу (далі за текстом з усіма додатками - Договір).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач у позовній заяві не вказує жодного пункту/положення Договору, який передбачав встановлений Договором обов'язок Відповідача продовжити строк придатності товару - Скретч-картки мобільного оператора «Київстар Дж.Ес.Ем.» номіналом 30 грн. в кількості 18773 штук, Скретч-картки мобільного оператора «Київстар Дж.Ес.Ем.» номіналом 40 грн. в кількості 330 штук, Скретч-картки мобільного оператора «Київстар Дж.Ес.Ем.» номіналом 100 грн. в кількості 1082 штук, придбаних у Відповідача за договором поставки № 166/2008 від 01.02.2008 на термін 150 днів з дня набрання рішення законної сили.

Також Позивач не зазначає, яке його право та в який спосіб порушив Відповідач та чим це право встановлено.

Щодо наявності підтвердження порушеного права слід також зазначити, що закінчення строку дії Договору 31.01.2009, про що вказує Позивач у позовній заяві, тобто про відсутність договірних відносин сторін на час подання позовної заяви до суду.

Так, 1 лютого 2008 між Закритим акціонерним товариством «Київстар Дж.Ес.Ем.» (у подальшому товариство змінило назву на Приватне акціонерне товариство «Київстар») та Виробничо-комерційним приватним підприємством «Радіосистеми плюс» було укладено договір поставки № 166/2008, згідно предмету якого Відповідач зобов'язався здійснити поставку товару Виробничо-комерційному приватному підприємству «Радіосистеми плюс», а останнє зобов'язалося прийняти та оплатити товар згідно умов Договору.

25 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Київстар Дж.Ес.Ем.», Виробничо-комерційним приватним підприємством «Радіосистеми плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Радіосистеми» було укладено угоду про заміну сторони у зобов'язанні, за якою Позивач набув права та обов'язки нового дистриб'ютора замість Виробничо-комерційного приватного підприємства «Радіосистеми плюс» у Договорі поставки № 166/2008.

1 лютого 2010 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 10 до Договору, якою Договір було викладено в новій редакції.

Згідно Розділу 1 «Визначення термінів» Договору:

Товар означає стартові пакети послуг мобільного стільникового зв'язку передплаченого обслуговування «KYIVSTAR», «АСЕ&ВА8Е», «DJUICE», скретч-картки, що надають абоненту право на тимчасове користування послугами стільникового мобільного зв'язку телекомунікаційної мережі Відповідача та у телекомунікаційних мережах роумінг партнерів Відповідача, а також інші товари, що визначені у додатках до Договору.

Строк придатності товару означає період часу впродовж якого товар може бути використаний за його цільовим призначенням.

Розділом 5 «Порядок приймання Товару» Договору пунктами 5.2. - 5.4. сторони обумовили:

5.2 Компанія (Позивач за Договором) має право обміняти товар, якщо на момент приймання цього товару Компанією від Київстар, строк придатності товару складає менше ніж 120 днів. Товар, строк придатності якого на момент прийняття Компанією складає більше 120 днів, поверненню та обміну не підлягає.

5.3 Усі претензії щодо упаковки, кількості, асортименту та строку придатності товару приймаються лише до приймання товару Компанією й підписання нею видаткової накладної.

5.4 З моменту підписання Компанією видаткової накладної до Компанії переходить право власності на товар, а разом з тим і ризик його випадкового пошкодження та/або втрати.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року № 8, суди повинні дотримуватися встановлених процесуальними законами правил підсудності та підвідомчості спорів, враховувати, що тільки права, свободи та законні інтереси учасників правовідносин, які виникають із визначених законом підстав та інших юридичних фактів, підлягають судовому захисту в передбачений законом та/або договором спосіб. Не допускається постановлення рішень, що передбачають: неправомірне обмеження прав, свобод та законних інтересів інших осіб, у тому числі обмеження публічної компетенції державних органів, їх посадових чи службових осіб; задоволення вимог осіб, які не є суб'єктами відповідних правовідносин. Не допускається також постановлення рішень, які спрямовані на завдання шкоди іншим особам, довкіллю, культурній спадщині; надають можливості для зловживання правом; порушують моральні засади суспільства; зобов'язують до вчинення дій, які не є обов'язковими за законом.

Відповідно до ст.. 42 Господарського кодексу України Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 44 Господарського кодексу України закріплені принципи підприємницької діяльності. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача не підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що останнім не доведено порушення його прав та інтересів відповідачем, а також позивач згідно чинного законодавства веде свою господарську діяльність на власний ризик, а отже у відповідача відсутній обов'язок для поновлення строку дії стреч-карток.

З огляду на встановлені господарським судом обставини, які виключають наявність у Приватного акціонерного товариства "Київстар" обов'язку продовження дії стреч-карток, перед позивачем, суд приходить до висновку про необґрунтованість позивних вимог.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіосистеми" до Приватного акціонерного товариства "Київстар" про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання рішення 02.12.2015

Суддя М.О. Лиськов