ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа № 909/677/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Михалюк О.В.

суддів Мельник Г.І.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект»

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.09.2015р.

у справі № 909/677/15

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект», м.Київ

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод», м.Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості в сумі 84 262,80 грн.,

з участю представників:

від скаржника ОСОБА_3

від відповідача ОСОБА_4

В ході судового засідання сторонам права і обовязки, передбачені ст.22 ГПК України розяснені.

Відводів складу суду в порядку статті 20 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв»язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 21.09.2015р. у справі № 909/677/15 (суддя Максимів Т.В.) відмовлено в задоволенні позову Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект», м.Київ до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод», м.Івано-Франківськ про стягнення 84 262,80 грн. заборгованості.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект», м.Київ подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадане рішення, посилаючись, зокрема, на те, що воно є незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки, як зазначає скаржник, строк поставки продукції за договором був погоджений стронами до 20.06.2014р. шляхом обміну листами з ініціативи відповідача, а відтак, суд першої інстанції безпідставно не взяв цей факт до уваги як двосторонній правочин стосовно внесення змін до договору щодо перенесення строку виконання зобов»язання.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

17.05.13р. між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) та ОСОБА_2 акціонерним товариством "Івано-Франківський арматурний завод" (постачальник) укладено договір поставки №11-16-1-13-1129.

За умовами даного договору постачальник зобов'язався в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити трубопровідну арматуру власного виробництва для ВП "Хмельницька АЕС" та ВП "Запорізька АЕС", а покупець, у свою чергу, - прийняти і оплатити продукцію в порядку і на умовах, визначених у договорі (п.1.1 договору).

Згідно п.1.2 договору поставки №11-16-1-13-1129 від 17.05.13р. найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура і ціна та належність до систем, важливих для безпеки, і строки поставки зазначені в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

Сума договору визначена сторонами у п. 3.2. та становить 777420,00 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 129570,00 грн.

Пунктами 4.1 договору сторони погодили, що покупець сплачує вартість продукції за цінами, зазначеними в Специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника. Оплата продукції, що поставляється згідно Специфікації, здійснюється покупцем в наступному порядку:

- покупець перераховує аванс після підписання договору в розмірі 30 % суми договору, а саме по Специфікації №1- 146970,00 грн. з ПДВ, по Специфікації №2 -86256,00 грн. з ПДВ. Дозволяється оплата авансу частинами. Оплата авансу здійснюється за умови надання постачальником гарантійного документа згідно п.4.3. договору;

- оплата у розмірі 70% вартості поставленої продукції здійснюється покупцем по специфікаціях №1,2 - протягом 30 робочих днів після підписання акта прийому-передачі за партію продукції.

Розділом V спірного договору сторони визначили порядок поставки продукції: строк поставки продукції зазначений в специфікації. Допускається дострокова поставка та поставка продукції партіями; поставка продукції згідно специфікаціям, здійснюється автотранспортом постачальника на умовах DDP - склад Хмельницького відділення ВП "Складське господарство" ДП НАЕК "Енергоатом", 30100,м.Нетішин, Хмельницька область, склад Запорізького відділення ВП "Складське господарство" ДП НАЕК "Енергоатом" ("Вантажоодержувачі") м. Енергодар, Запорізька область, згідно Інкотермс - 2000.

Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили обов"язок постачальника забезпечити поставку продукції у строки, встановлені договором.

Відповідно до п.12.1 даного договору, специфікації, додаткові угоди та додатки до договору є його невід"ємною частиною і мають юридичну силу за умови укладення їх у письмовій формі, підписання їх повноважними особами і скріплення печатками обох сторін.

Згідно Специфікацій №1 на постачання трубопровідної арматури строк поставки товару - 120 днів з дати укладання договору.

01.10.13р. сторони уклали додаткову угоду №1 до договору № 11-16-1-13-1129 від 17.05.13, відповідно до п.2.1 якої змінили термін постачання, зазначений в Специфікаціях №1,2 визначивши новий термін постачання - до 29.10.13.

Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 49969,80 грн. - пені та 34293,00 грн. - штрафу за порушення строку поставки продукції.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Наведена правова норма кореспондується зі ст.509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За своєю правовою природою укладений сторонами правочин є договором поставки, тому до нього застосовуються відповідні положення Цивільного та Господарського кодексів України.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення закріплено і у статті 712 Цивільного кодексу України: за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 2 ст.269 Господарського кодексу України, строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором (ст.663 Цивільного кодексу України). Наведені положення узгоджуються з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, згідно якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно наявної в матеріалах справи копії видаткової накладної №224 поставку продукції здійснено відповідачем 01.10.14, тобто з порушенням строку, визначеного специфікацією та додатковою угодою №1 від 01.10.13, у зв"язку з чим позивачем, відповідно до умов п.7.2 договору, нараховано відповідачу 49969,80 грн. пені та 34293,00 грн. штрафу за період з 21.06.14 по 01.10.14.

Враховуючи умови специфікації, граничний термін поставки відповідачем продукції - 29.10.13.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наведена правова норма кореспондується зі статтею 193 Господарського кодексу України: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України передбачено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Укладаючи договір, сторони дійшли згоди відносно забезпечення виконання відповідачем зобов'язань пенею та погодили строк її нарахування: за порушення строку поставки продукції за договором постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0, 1 % вартості непоставленої в строк продукції за кожен день прострочення, але не більше 30 % вартості непоставленої в строк продукції. За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції (п.7.2 договору).

На підставі вказаних правових норм та пункту договору позивачем нараховано відповідачу 49969,80 грн. пені за період з 21.06.14. по 01.10.14 та 34293,00 грн. - штрафу.

Відповідач доказів належного виконання зобов"язання не подав, однак наполягає на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого права, відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України.

Приписами ч.1 ст.223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до п. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивач проти спливу позовної давності відносно заявленої спірної суми заперечив, посилаючись на той факт, що внаслідок обміну листами між сторонами у справі, внесено зміни до спірного договору щодо строку поставки продукції та перенесено строк поставки на 20.06.14, а тому строк для звернення до суду із позовом про стягнення штрафу та пені не пропущено.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.14 листом №10/06-297 відповідач повідомив позивача про те, що частина замовленої продукції виготовлена однак комплектація електроприводом можлива не раніше травня місяця 2014 року. У відповідь на зазначений вище лист відповідача, листом №1971/43 від 06.03.14 позивач погоджує перенесення термінів постачання продукції по специфікації №1 договору від 17.05.13 до 20.06.14. Проте, суд не може розцінити обмін даними листами між сторонами, як двосторонній правочин стосовно внесення змін до договору щодо перенесення строку виконання зобов"язання.

Твердження позивача щодо перенесення строків поставки у спрощений спосіб, є помилковим, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України укладення господарських договорів у спрощений спосіб допускається лише, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

В цьому випадку договір укладався в порядку, визначеному Законом України "Про здійснення державних закупівель" від 01.06.2010 року N 2289-VI, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Частиною п'ятою ст. 40 цього Закону передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених Законом.

Зокрема, у випадках: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більш як на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов'язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі; 5) зміни умов у зв'язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті; 6) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 7) зміни ціни у зв'язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 8) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю. Перелік цих підстав є вичерпним і розширенню не підлягає. Така ж правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 17.12.14 у справі №909/345/14.

01.07.14 та 21.04.15 позивачем на адресу відповідача направлено претензії №6126/51 та №2811/51 щодо сплати штрафних санкцій, у відповідь на які відповідач неоднозначно повідомив позивача про погодження терміну постачання до 20.06.14, хоча зазначив, що питання стосовно перенесення терміну поставки продукції по Специфікаціїї №1 перебуває на розгляді.

Дослідивши вищезазначений документ, суд підставно не взяв до уваги те, що відповідь на дану претензію є підтвердженням погодження перенесення строку виконання зобов"язання по поставці продукції.

Отже, виходячи з договірних умов щодо строку виконання зобов'язання, перебіг позовної давності щодо стягнення неустойки (пені та штрафу ) розпочався 30.10.13 та у відповідності до положень ст. 258 Цивільного кодексу України закінчився 30.10.14. Позивач звернувся до суду із позовною заявою 19.06.15, про що свідчить відбиток штампу господарського суду про надходження позовних матеріалів. Отже, звертаючись до суду з позовом 19.06.15, позивач пропустив строк позовної давності щодо стягнення пені та штрафу.

Положеннями статті 267 Цивільного кодексу України визначено наслідки спливу позовної давності, відповідно до п.3 якої позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на відзив на позов вх.№13855/15 від 14.09.15, у якому відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності щодо стягнення пені та штрафу, з урахуванням того, що господарським судом встановлено факт прострочення зобов'язання відповідачем щодо поставки продукції, суд обгрунтовано відмовив у позовній вимозі про стягнення штрафних санкцій у зв'язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Колегія суддів також зазначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми; а обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Зважаючи на викладене, рішення господарського суду відповідає вимогам закону до судового рішення, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Скаржник не надав належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених в рішенні господарського суду Івано-Франківської області від 21.09.2015р. у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.09.2015 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.09.2015 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.33,34,43,49,91,99,101-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.09.2015р. у справі № 909/677/15 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути господарському суду Івано-Франківської області.

6. Повний текст постанови складено « 01» грудня 2015р.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Мельник Г.І.

суддя Плотніцький Б.Д.