РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2015Справа № 910/28936/15

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр"
доНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
простягнення 1 375 176 грн 14 коп.
Представники:
від позивача: Тарасенко Ю.Д. - представник за довіреністю Маркова Т.Л. - представник за довіреністю
від відповідача:Проноза Г.С. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.11.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про стягнення 1 375 176 грн 14 коп. збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2015 порушено провадження у справі № 910/28936/15 та справу призначено до розгляду на 30.11.2015.

У судове засідання 30.11.2015 з'явились представники сторін, надали документи на виконання вимог ухвали суду та надали пояснення по суті справи. Представники позивача в повному обсязі підтримали заявлені позовні вимоги та спросять суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

У судовому засіданні 30.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

До 01.06.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" було посередником між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" та власниками квартир (споживачами) з послуг гарячого водопостачання та централізованого опалення.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 17.10.2014 за № 146 тариф на теплову енергію для населення становив 374 грн 60 коп. за 1 Гкал.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рівні 637 грн 32 коп. за 1 Гкал (постанова набирає чинності із 01.04.2015).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31.03.2015 за № 1171 "Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг" (набула чинності з дати офіційного опублікування в "Офіційному віснику України" 08.05.2015) встановлено тариф у розмірі 657 грн 24 коп. за 1 Гкал.

Як стверджує позивач, незважаючи на вищевказані норми та прийняття Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постанови від 31.03.2015 за № 1171 із затвердженими тарифами для споживачів із 08.05.2015 (657 грн 24 коп. за 1 Гкал), Публічне акціонерне товариство "Київенерго" виставлено позивачу рахунки на оплату за теплову енергію спожиту споживачами у квітні загальною кількістю 6491,96 Гкал (по тарифу 637 грн 32 коп. за 1 Гкал, із посиланням на прийняту відповідачем постанову від 03.03.2015 № 613) на загальну суму 3 725 732 грн 62 коп. з розрахунку:1597,4750 Гкал за період з 25.03.2013 по 31.03.2015 за ціною 354 грн 20 коп. на суму 565 825 грн 65 коп., 4857,22006 Гкал за період з 01.04.2015 по 25.04.2015 за ціною 637 грн 32 коп. на суму 3 095 603 грн 49 коп., 37,263940 Гкал за спожиту теплову енергію власниками орендованих та нежитлових приміщень на суму 64 303 грн 48 коп.

В свою чергу, позивач, керуючись прийнятими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановами, виставило населенню до сплати за 4857,22006 Гкал спожитої теплової енергії у квітні по діючим тарифам на квітень.

Таким чином, позивач вказує на те, що відповідно до пункту 8 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідач, як орган центральної виконавчої влади зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 1 375 176 грн 14 коп., що становить різницю в застосованих тарифах за спожиті 283,12 Гкал теплової енергії у квітні 2015 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Відповідно до норм статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частина 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин.

Нормами статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, зобов'язання щодо відшкодування шкоди, завданої у недоговірних правовідносинах, за своєю правовою природою є деліктним зобов'язанням.

За змістом статей 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінка боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Згідно з нормами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що суду не надано доказів визнання недійсною чи скасування постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613, а також доказів в підтвердження того, що позивачем були понесені збитки, у зв'язку чим судом не встановлено наявності протиправної поведінки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики комунальних послуг та наявності майнової шкоди, як обов'язкових складових для покладення матеріальної відповідальності за майнову шкоду, позивачем не доведено, що дії або бездіяльність відповідача призвели до спричинення позивачу майнової шкоди, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 1 375 176 грн 14 коп. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 43, ч. 1 та ч. 2 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 03.12.2015

Суддя Н.Б. Плотницька