КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Справа№ 927/1941/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Гончарова С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат"на рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.01.2015 р. у справі № 927/1941/14 (суддя Скорик Н.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк"

до Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат"

про стягнення 2 024 649,67 дол. США (32 099 597,63 грн.)

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Борецька О.Л. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 30.01.2015 р. у справі № 927/1941/14 задоволений позов ПАТ "Банк "Демарк" до ПАТ "Ніжинський жиркомбінат" про стягнення 2 024 649,67 дол. США (32 099 597,63 грн.)

Не погоджуючись з рішенням відповідач, посилаючись на неповне з'ясування обставин що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить його змінити.

Представник відповідача в судовому засіданні, підтримав апеляційні вимоги, вважає, що рішення суду підлягає зміненню з урахуванням дійсної заборгованості. Крім того, просить розстрочити на рік виконання рішення суду.

Представник позивача не з'явився, причина не відома.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначив, що за ст. 64, 87 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи приписи ст.. 102 ГПК України, наявність поштових повідомлень про отримання сторонами у справі ухвали апеляційного суду про призначення справи до розгляду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 28.02.2011 між публічним акціонерним товариством "Банк "Демарк" (далі - банк, позивач) та відкритим акціонерним товариством "Ніжинський жиркомбінат", (Згідно до статуту, затвердженого загальними зборами акціонерів (протокол № 1 від 08.04.2011 р.), найменування Відкритого акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" змінено на Публічне акціонерне товариство "Ніжинський жиркомбінат" (далі - позичальник, відповідач) укладено кредитний договір № 1-354, за умовами якого банк зобов'язався відкрити позичальнику кредитну лінію, для забезпечення витрат поточної діяльності, строком по 01.02.2013.

Відповідно до Договорів № 1 від 20.04.2011, № 2 від 28.04.2011 про внесення змін до кредитного договору № 1-354 від 28.02.2011 сторони погодилися збільшити максимальний ліміт заборгованості до 17 000 000,00 грн.

З врахуванням договору № 12 від 17.09.2014 про внесення змін до кредитного договору Банк надає позичальнику кредит в сумі 2 054 649,67 грн., строком по 06.12.2014 року.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

На виконання кредитного договору та додаткових договорів до нього, за меморіальними ордерами Банк надав відповідачу кошти загальним розміром 2 178 000доларів США, що підтверджується також виписками банку.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що з урахуванням часткових оплат, сума несплаченого кредиту становить 2024649,67 дол. США., яка 09.12.2014 згідно меморіального ордеру № 400102 (# 90165822) була перенесена на прострочку.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, господарський суд виходив з того, що відповідач не надав доказів погашення основного боргу, тому вимоги позивача по стягненню боргу за кредитом в сумі 2 024 649,67 дол. США є правомірними і підлягають задоволенню.

Відмовляючи відповідачу у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення, суд вказав, що доказів неможливості виконання рішення або наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення відповідачем не надано. Подана заява не містить жодних документів, які б обґрунтовували необхідність самої розстрочки та доказів можливості виконання рішення суду в майбутніх періодах, про які йдеться в заяві.

Частково заперечуючи проти рішення суду, відповідач вказує на те, що суд не перевірив наявність генеральної ліцензії на здійснення позивачем кредитування у іноземній валюті; не враховано, що відкликання НБУ банківської ліцензії та введення тимчасової адміністрації у Банку на ліквідацію, унеможливлює стягнення на користь позивача грошових коштів у іноземній валюті; суд безпідставно відмовив відповідачу у наданні розстрочки виконання рішення зважаючи на те, що сума боргу є великою та сплата її разову є проблемною для відповідача, враховуючи що підприємство є одним з бюджетоутворюючим у м. Ніжин та в цілому по Чернігівської області.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ст.ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено матеріалами справи та не оспорюється відповідачем, у нього перед Банком утворилась заборгованість за кредитним договором.

У справи, за ухвалою апеляційного господарського суду, проведена судова економічна експертиза для визначення дійсної заборгованості відповідача перед Банком.

З експертного висновку №7962/15-45 від 23.10.2015 вбачається, що розрахунок процентів за користування кредитом за період з 06.04.2011 по 08.12.2014, здійснений Банком, не відповідає методу нарахування процентів, визначеному умовами кредитного договору з усіма додатковими угодами до нього. Отже, визначена Банком заборгованість по оплаті нарахованих процентів є необґрунтованою.

Висновки судового експерта визначають, що заборгованість відповідача станом на 09.12.2014 за кредитним договором в частині суми боргу по тілу кредиту в розмірі 2 024 649,67доларів США є вірною; різниця нарахованих Банком процентів за користування кредитними коштами становить 1 507,13доларів США.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає зміненню.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", на весь період дії режиму валютного регулювання.

Згідно ст. 626, ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог діючого законодавства.

Таким чином, колегія суддів вважає заперечення відповідача щодо необхідності дослідження місцевим господарським судом наявності у Банка генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, є недоречними з огляду на те, що саме відповідач, при укладанні договору повинен був пересвідчитись про наявність ліцензії у банку, що здійснює його кредитування. Крім того, не ставиться питання щодо визнання договору недійсним.

Слід звернути увагу на те, що матеріали справи містять копії генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, виданої НБУ № 47 від 20.140.2011 та додаток до генеральної ліцензії ( а.с. 120 зворотня сторінка,121), а тому заперечення відповідача не відповідають дійсності.

Щодо відкликання банківської ліцензії та введення тимчасової адміністрації, то колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до статті 52 цього Закону.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Фонд набуває прав кредитора: на загальну суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку на день початку процедури його ліквідації; на суму сплачених Фондом витрат, пов'язаних з процедурою ліквідації банку, які здійснені у межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду, у тому числі щодо консолідованого продажу активів банку, що ліквідується; на суму нарахованого, але не сплаченого регулярного збору до Фонду, а також на суму заборгованості із сплати зборів, пені та/або штрафів до Фонду, нарахованих до дня, що передує дню запровадження процедури ліквідації.

За змістом ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд, зокрема, вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами.

Таким чином, відкликання Національним банком України банківської ліцензії відповідно до постанови № 66 від 30.01.2015 та прийняття виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення № 18 від 30.01.2015 про початок процедури ліквідації банку не позбавляє Фонд звернутись з вимогами про стягнення з боржника заборгованості.

У відповідності зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня, а ч. 1 ст. 192 ЦК України передбачає, що законним платіжним засобом на території України є грошова одиниця України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України, зобов'язання повинно бути виражено у грошовій одиниці України - гривні, але сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті.

Іноземна валюта як засіб платежу, зокрема за зобов'язаннями, може використовуватись на території України лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, як зазначено в ст. ст. 192, 533 ЦК України.

Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою Правління Національного банку України N 200 від 30.05.2007 передбачені випадки, в яких дозволяється використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

Аналогічна позиція викладена у постановах Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» та Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Отже, стягнення судом першої інстанції з відповідача суми боргу у іноземній валюті, відповідно до укладеного кредитного договору, не суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки у конкретному випадку валюта не є засобом платежу. У разі неможливості повернення коштів у валюті, суд може визначити порядок виконання рішення суду, зазначивши про стягнення кредиту у гривнях, що складає еквівалент суми за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення у справі.

За приписами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» неплатоспроможні комерційні банки, ліквідацію яких здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мають право здійснювати валютні операції без ліцензії Національного банку України з дотриманням законодавства України про систему валютного регулювання і валютного контролю з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність у Банку ліцензії не є перешкодою у стягненні боргу в іноземній валюті.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначив, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Разом з тим, наведені відповідачем підстави для розстрочки виконання судового рішення, зокрема, сплата заборгованості разовим платежем негативно може позначитись на платоспроможності підприємства, не є тими виключними обставинами, які давали підстави для відстрочення/розстрочення виконання судового рішення, оскільки по-перше, як наголошує заявник апеляційної скарги, важке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від відповідача обставин, по-друге, скрутне фінансове становище є як у відповідача, так і у позивача, враховуючи введення у Банку процедури ліквідації.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, проте рішення господарського суду підлягає зміненню в частині стягнення суми боргу з урахуванням висновку судово-економічної експертизи, та офіційні курси гривні до іноземних валют, встановлені НБУ станом на 23.12.2014 ( дата подачі позову).

Керуючись ст. ст. 99, 101,103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.01.2015 р. у справі № 927/1941/14 змінити, виклавши частину першу резолютивної частини рішення у наступній редакції: Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" (код 00373942, 16600, Чернігівська область, м. Ніжин, вул.. Прилуцька, 2) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк" (код 19357516, вул. Комсомольська, 28, м. Чернігів, 14000) заборгованості за кредитом в розмірі 2 023 142,54 доларів США що у грошовому еквіваленті становить 31 682 412,18грн.( тридцять один мільйон шістсот вісімдесят дві тисячі чотириста дванадцять грн.. 18 коп.).

В іншій частини рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.01.2015 р. у справі № 927/1941/14 залишити без змін.

Матеріали справи повернути, доручити господарському суду Чернігівської області видати відповідний наказ.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

С.А. Гончаров