РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015Справа №910/23194/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Енергобанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретн"

про стягнення 1 491 879,96 доларів США та 208 316,60 грн.

за участю представників:

від позивача:Корчагін М.П.- представник за довіреністю № 09/05-221 від 16.09.2015 р.
від відповідача:Шкабрій М.П.- представник за довіреністю б/н від 14.05.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Енергобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретн" про стягнення 1 491 879,96 доларів США та 208 316,60 грн. заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором про надання кредитної лінії № 1302-08 від 28.03.2013 р. в частині своєчасного повернення наданих коштів та сплати процентів за користування ними, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретн" утворилась заборгованість.

У позові Публічне акціонерне товариство "Енергобанк" просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 1 491 879,96 доларів США та 208 316,60 грн., з якої:

- заборгованість за неповернутим кредитом - 1 306 163,48 доларів США, що за курсом Нацонального банку України станом на 26.08.2015 р. становить 29 549 873,24 грн;

- заборгованість по процентах за користування кредитом - 94 213,76 доларів США, що за курсом Нацонального банку України станом на 26.08.2015 р. становить 2 131 436,61 грн.;

- пені за неповернутим кредитом у сумі 84 703,42 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 26.08.2015 р. становить 1 916 280,50 грн.;

- пені за простроченими відсотками у сумі 6 799,30 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 26.08.2015 р. становить 153 823,23 грн.;

- 3 % річних за неповернутим кредитом у сумі 192 855,66 грн.;

- 3 % річних за простроченими відсотками у сумі 15 460,94 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що заборгованість виникла з вини банку, який не провів договірне списання коштів з поточного банківського рахунку, відкритого у позивача, де наявні грошові кошти у ТОВ "Ретн", які банк повинен зарахувати в рахунок погашення існуючої кредитної заборгованості. Отже, зобов'язання відповідача за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 893 855,70 грн. та 10 000,00 доларів США припинилось, а позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.03.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Енергобанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ретн" (позичальник) був укладений кредитний договір № 1302-08 (далі - кредитний договір), за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, на умовах визначених цим договором (п. 1.1 кредитного договору)

Кредит надається у вигляді відкличної невідновлювальної лінії з траншевим режимом кредитування з лімітом заборгованості у розмірі 3 000 000,00 доларів США, процентною ставкою 12% річних та з терміном користування - до 28.03.2016 р. (п.п. 1.1-1.4 кредитного договору).

Банк нараховує проценти, виходячи із розрахунку встановленої у цьому договорі процентної ставки і фактичного залишку заборгованості не рідше одного разу на місяць, а позичальник сплачує проценти щомісячно до 10 числа включно наступного за звітним місяця, при цьому датою сплати процентів вважається дата зарахування сплаченої суми на рахунок банку. При нарахуванні процентів банк використовує метод факт/факт (п. 3.4 кредитного договору).

Згідно з пунктом 6.2.1 кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використовувати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором.

У подальшому до кредитного договору були укладені договори про внесення змін, відповідно до яких, сторони погодили графіки повернення позичальником наданих кредитних коштів.

У судовому засіданні встановлено, що на виконання умов кредитного договору, позивач надав ТОВ "Ретн" грошові кошти у загальній сумі 3 000 000,00 доларів США, що підтверджується виписками з банківського рахунку відповідача та поясненнями представників сторін.

Разом з тим, відповідач належним чином покладені на нього зобов'язання не виконав, а саме - не повернув суму кредиту та не здійснив сплату процентів за користування кредитом у визначених договором строках та розмірах.

Так, станом на 01.06.2015 р. відповідач допустив прострочення стосовно повернення кредиту у сумі 43 971,21 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 01.06.2015 р. еквівалентно 7 805 387,27 грн.; сплати процентів за користування кредитними коштами у сумі 43 971,21 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 01.06.2015 р. еквівалентно 925 516,01 грн.; сплати пені за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 38 869, 41 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 01.06.2015 р. еквівалентно 818 132,17 грн.; сплати пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 4 152,18 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 01.06.2015 р. еквівалентно 87 396,03 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 8.2 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за цим договором в повному обсязі, зокрема, у разі прострочення сплати чергового платежу за кредитом та процентів за користування ним. Для реалізації цього права банк надсилає письмове повідомлення позичальнику.

У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, керуючись п. 8.2 кредитного договору, 03.06.2015 р. позивач звернувся до ТОВ "Ретн" з вимогою № 1774/5 про дострокове повернення кредиту та процентів відповідно до умов договору.

Наявність у відповідача заборгованості, що виникла внаслідок несплати суми кредиту та відсотків за його користування підтверджується матеріалами справи, зокрема, випискою з особового рахунку ТОВ "Ретн", розрахунком заборгованості, поясненнями представників сторін.

У свою чергу, 17.07.2015 р. відповідач подав заяву про визнання його кредитором банку з грошовими вимогами на суму 893 855,70 грн. та 10 000,00 доларів США за договором банківського рахунку від 03.04.2008 р.

Крім того, 22.09.2015 р., посилаючись на ст. 601 ЦК України, відповідач надіслав позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог з метою припинення зобов'язань ТОВ "Ретн" за кредитним договором шляхом списання їх з рахунку позивача № 701, відкритому у банку.

У відповідь на вказану заяву, позивач листом № 3336/5 від 07.10.2015 р. відмовив відповідачу у припиненні зобов'язань за кредитним договором у зв'язку з проведенням в ПАТ "Енергобанк" ліквідаційної процедури.

Також у судовому засіданні представник відповідача вказав, що списання грошових коштів, наявних на його поточному рахунку № 701, в рахунок погашення кредитної заборгованості за заявою відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог, припиняє його зобов'язання за кредитним договором на суму 893 855,70 грн. та 10 000,00 доларів США, а значить в цій частині позовних вимог - необхідно відмовити.

Перевіряючи такі доводи відповідача, суд врахував наступне.

Дійсно, згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

При цьому вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахуванням можуть бути припинені зобов'язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань. Добровільне виконання зобов'язання на стадії виконавчого провадження допускається і шляхом проведення зарахування однорідних зустрічних вимог (постанова Верховного Суду України від 01.11.2005 р. № 15/154).

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. Саме таким чином сформульовані положення Господарського кодексу щодо припинення зарахуванням господарських зобов'язань (ч. 3 ст. 203 ГКУ).

Разом з тим, якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином та вона не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом (п. 31 інформаційного листа ВГСУ від 07.04.2008 р. № 01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України").

У судовому засіданні встановлено, що банк вимогу відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог не визнав, про що відповідача було повідомлено листом № 3336/5 від 07.10.2015 р., внаслідок чого між сторонами виник спір щодо наявності заборгованості за кредитним договором № 1302-08 від 28.03.2013 р., при цьому направлення відповідачем заяви від 27.07.2015 р. не припиняє відповідно до закону його обов'язку щодо своєчасного виконання зобов'язання (перерахування грошових коштів) за кредитним договором.

Також суд приймає до уваги посилання позивача на рішення господарського суду міста Києва від 28.05.2015 р. у справі № 910/3591/15-г, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 24.09.2015 р., відповідно до якого зобов'язання ТОВ "Ретн" за кредитним договором № 1302-08 від 28.03.2013 р. не було припинено шляхом зарахування однорідних вимог за рахунок коштів, наявних на поточних рахунках позивача та у задоволенні позову ТОВ "Ретн" було відмовлено.

Крім того, судом встановлено, що постановою Національного Банку України від 12.02.2015 р. № 96 ПАТ "Енергобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних банків.

12.02.2015 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 29 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у відповідача. Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 3 місяці з 13.02.2015 р. по 12.05.2015 р. та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.04.2015 р. № 93 її строки продовжено до 11.06.2015 р.

Постановою Правління Національного банку України від 11.06.2015 р. № 370 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації відповідача, в зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 12.06.2015 р. № 115 про початок здійснення процедури ліквідації відповідача та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою і не потребує доказуванню.

Отже, судом встановлено, що на час подачі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (22.09.2015 р.) банк перебував у стані ліквідації.

Як вже було встановлено судом, відповідно до договору банківського рахунку від 03.04.2008 р. позивачем був відкритий поточний рахунок відповідачу № 701.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законами України від 18.05.2010 р. № 2258-VI, від 04.11.2010 № 2677-VI) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відтак, починаючи з 09.03.2011 р. (дата набрання чинності Законом України від 04.11.2010 р. № 2677-VI про внесення змін) випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Таким спеціальним законом є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація або процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Так, відповідно до ст. 44 цього Закону Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Частиною 2 ст. 49 вказаного Закону України визначено порядок здійснення уповноваженою особою Фонду заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів для затвердження виконавчою дирекцією Фонду.

Разом із цим, указаний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач виступає кредитором за вимогою про зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом переказу грошових коштів за договором банківського рахунка, а позивач - боржником.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції чинній на час розгляду справи) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін забороняється.

Відповідач посилався на абзац 2 пункту 8 зазначеної частини, відповідно до якого обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

- за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

- кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

З пункту 5.2.4 кредитного договору вбачається, що банк має право здійснити договірне списання коштів з усіх рахунків позичальника в національній та іноземній валюті, відкритих в ПАТ «Енергобанк», для погашення заборгованості за нарахованими процентами, комісіями, основній сумі кредиту при настанні термінів виконання позичальником зобов'язань в розмірах, визначених цим договором.

Проте відповідачем не надано суду доказів того, що станом на час подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог та на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку на вказаному рахунку відповідача були наявні кошти в сумі 893 855,70 грн. та 10 000,00 доларів США, на що він послався у суді.

Також відповідачем не надано доказів щодо настання другої умови, коли не застосовується обмеження у зарахуванні зустрічних однорідних вимог, а саме - щодо відсутності заміни застави у вигляді майнових прав на отримання коштів відповідача, які розміщені у неплатоспроможному банку (позивача).

Таким чином, відповідачем не доведено належними доказами факт настання умов, за якими можливе проведення зарахування зустрічних однорідних вимог у даному випадку.

Окрім усього, суд зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами (п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), на що вказував позивач у справі.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" пов'язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1 - 6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини.

Так, з пояснень позивача слідує, що учасники ТОВ «Ретн» Мальцева П.А. та Шуляк А.А. є пов'язаними особами (доньками) з Данілицьким А.А., який у свою чергу здійснює опосоредковану істотну участь у ПАТ «Енергобанк» через Ролайс Сервісез Лімітед, оскільки має частку статутного капіталу банку у розмірі 99,51 %.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.

Отже, суд приходить до висновку, що зарахування зустрічних однорідних вимог у даному випадку неможливе з урахуванням приписів спеціального Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому відповідач не позбавлений права захистити свої майнові права в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до частин 2, 6, 8 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно щі ст. 52 вказаного Закону уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

При цьому зі змісту статей 45, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" слідує, що під час відчуження зобов'язань фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково.

Таким чином, після запровадження у банку процедури ліквідації задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, визначеної статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом.

Вказану позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 25.03.2015 р. у справі № 910/9232/14.

Отже, суд зазначає, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачений певний (спеціальний) порядок погашення вимог кредиторів, а спірний залік зустрічних однорідних вимог передбачатиме індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора банку за рахунок коштів банку, порушуючи встановлений цим Законом порядок та черговість задоволення вимог кредиторів до банку і ставить у нерівне становище інших кредиторів банку у порівнянні з кредитором, який отримує задоволення своїх вимог не в тому порядку та черговості, як це передбачено статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

До того ж, як було встановлено судом, 17.07.2015 р. ТОВ «Ретн» звернулося до банку з заявою про включення його грошових вимог до реєстру вимог кредиторів банку у сумі 893 855,70 грн. та 10 000,00 доларів США, що відповідає порядку, визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, наявність кредиторських вимог відповідача до позивача не впливає на порядок стягнення банком, що перебуває у ліквідації, заборгованості за кредитним договором, яка станом на 26.08.2015 р. становить:

- за неповернутим кредитом - 1 306 163,48 доларів США, що за курсом Нацонального банку України станом на 26.08.2015 р. складає 29 549 873,24 грн.;

- по процентах за користування кредитом - 94 213,76 доларів США, що за курсом Нацонального банку України станом на 26.08.2015 р. складає 2 131 436,61 грн.

При цьому необхідно зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Як вбачається з умов кредитного договору, кредитні кошти надавались відповідачу в іноземній валюті доларах США на підставі генеральної банківської ліцензії на здійснення валютних операцій № 46 від 20.10.2011 р., яка у подальшому була відкликана постановою Національного Банку України № 370 від 11.06.2015 р. у зв'язку із введенням процедури ліквідації банку.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми кредиту та процентів за користування кредитом з урахуванням курсу національної валюти до долару США, встановленої Національним банком України станом на 26.08.2015 р., як того просив позивач, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню:

- заборгованість за неповернутим кредитом у сумі 1 306 163,48 доларів США, що еквівалентно 29 549 873,24 грн;

- заборгованість по процентах за користування кредитом - 94 213,76 доларів США, що еквівалентно 2 131 436,61 грн. за період з 01.01.2015 р. по 25.08.2015 р.

Крім суми основного боргу, позивач також просив стягнути з відповідача пеню за неповернутим кредитом у сумі 84 703,42 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 26.08.2015 р. становить 1 916 280,50 грн. та пеню за простроченими відсотками у сумі 6 799,30 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 26.08.2015 р. становить 153 823,23 грн.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п. 9.1 кредитного договору у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом банк має право нараховувати пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Пеня нараховується за весь термін дії кредитного договору та до повного виконання позичальником зобовязань по погашенню простроченої заборгованості.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перерахувавши заявлену позивачем суму пені відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України та вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за порушення зобов'язання пеню за неповернутим кредитом у сумі 1 916 280,50 грн., що еквівалентно станом на 26.08.2015 р. 84 703,42 доларам США та пеню за простроченими відсотками у сумі 153 823,23 грн., що еквівалентно станом на 26.08.2015 р. 6 799,30 доларам США.

Згідно з п. 8.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Також банк просив стягнути з відповідача 3 % річних нарахованих на суму заборгованості за неповернутим кредитом у сумі 192 855,66 грн. та 3 % річних нарахованих на суму заборгованості за простроченими відсотками у сумі 15 460,94 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги є обгрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за неповернутим кредитом, у сумі 192 855,66 грн. та 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими відсотками, у сумі 15 460,94 грн., тобто у розмірах, заявлених позивачем.

На підставі викладеного та з урахуванням встановлених обставин у справі позовні вимоги ПАТ "Енергобанк" підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про суму судового збору, суд приймає до уваги положення п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції на день відправлення позовної заяви до суду), відповідно до якого уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 вищевказаного Закону (в редакції на день відправлення позовної заяви до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 р. станом на 01.01.2015 р. мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218,00 грн.

Отже, сума судового збору за поданий позивачем позов складає 73 080,00 грн. (не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат).

Частиною 3 ст. 49 ГПК України встановлено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору, отже судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретн" про стягнення 1 491 879,96 доларів США та 208 316,60 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретн" (01021, м. Київ, вул. Московська, буд. 24, кв. 21; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56; ) заборгованість за неповернутим кредитом у сумі 1 306 163 (один мільйон триста шість тисяч сто шістдесят три) 48 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 26.08.2015 р. еквівалентно 29 549 873 (двадцять дев'ять мільйонів п'ятсот сорок дев'ять тисяч вісімсот сімдесят три) грн. 24 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом у сумі 94 213 (дев'яносто чотири тисячі двісті тринадцять) 76 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 26.08.2015 р. еквівалентно 2 131 436 (два мільйона сто тридцять одна тисяча чотириста тридцять шість) грн. 24 коп.; пеню за неповернутим кредитом у сумі 1 916 280 (один мільйон дев'ятсот шістнадцять тисяч двісті вісімдесят) грн. 50 коп., що за курсом Національного банку України станом на 26.08.2015 р. становить 84 703 (вісімдесят чотири тисячі сімсот три) 42 доларів США; пеню за простроченими відсотками у сумі 153 823 (сто п'ятдесят три тисячі вісімсот двадцять три) грн. 23 коп., що за курсом Національного банку України станом на 26.08.2015 р. становить 6 799 (шість тисяч сімсот дев'яносто дев'ять) 30 доларів США; 3 % річних, нарахованих на заборгованість за неповернутим кредитом, у сумі 192 855 (сто дев'яносто дві тисячі вісімсот п'ятдесят п'ять) грн. 66 коп.; 3 % річних, нарахованих на заборгованість за простроченими відсотками, у сумі 15 460 (п'ятнадцять тисяч чотириста шістдесят) грн. 94 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ретн" (01021, м. Київ, вул. Московська, буд. 24, кв. 21; ) до Держаного бюджету України 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 23 листопада 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 30 листопада 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.