номер провадження справи 33/149/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015 Справа № 908/5495/15

за позовом Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Жовтневого району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Артема, 79-А)

до Будинкового комітету гуртожитку по вул. Гоголя, буд. 143 (69002, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 143)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : ОСОБА_1 довіреність № 51/20-19 від 05.01.2015 р.

від відповідача : не зявився

ВСТАНОВИВ:

Концерн Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Жовтневого району звернувся в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Будинкового комітету гуртожитку по вул. Гоголя, буд. 143 заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 600181 від 01.04.2011 р. в розмірі 8955,73 грн., з яких: 5827,66 грн. сума основного боргу, 1603,65 грн. сума пені, 116,31 грн. сума 3 % річних, 1408, 11 грн. сума інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позов позивач посилався на те, що на виконання умов укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 600181 від 01.04.2011 р., за період з жовтня 2014 р. по квітень 2015 р., Концерном МТМ було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 5827,66 грн. В порушення договірних зобовязань, відповідач за отриману теплову енергію своєчасно не розрахувався, що потягло за собою нарахування санкцій, передбачених Договором та Цивільним кодексом України. Станом на дату подання позову, заборгованість відповідача (із урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат) за спірний період становить 8955,73 грн. Посилаючись на приписи статей 526, 530, 549,610, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 230 ГК України, Правила користування тепловою енергією, Закон України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та умови договору № 600181 від 01.04.2011 р., позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.10.2015 р. порушено провадження у справі № 908/5495/15, розгляд якої призначено на 01.12.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі.

Відповідач вимоги суду, викладені в ухвалі від 28.10.2015 р. щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів не виконав, процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Слід зазначити, що ухвала господарського суду від 28.10.2015 р. про призначення судового розгляду справи на 01.12.2015 р. своєчасно була направлена судом на адресу місцезнаходження відповідача, вказану в позовній заяві та у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 69002, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 143.

Таким чином відповідач є належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутності представника відповідача.

За письмовим клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 01.12.2015 р. справу розглянуто по суті спору; прийнято та оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 01.04.2011 р. між позивачем (Теплопостачальною організацією) та відповідачем (Споживачем) було укладено договір № 600181 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (надалі Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору Теплопостачальна організація зобовязалась відпустити Споживачу теплову енергію в гарячій воді, а Споживач зобовязався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є невідємними частинами.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

В пунктах 6.2, 6.3 Договору встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків Споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання передачі.

Відповідно до пункту 6.4 Договору Споживач зобовязаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію.

Згідно з п.п. 6.7, 6.7.1 Договору, Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ). ОСОБА_2 приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі пяти днів з дати отримання.

Пунктом 6.7.2 Договору передбачено, що у разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного ОСОБА_2 приймання-передачі, або обгрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п.6.7.1 договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений у ньому розрахунковий період.

В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, Споживач зобовязаний надати Теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного ОСОБА_2 з додаванням відповідних документів та погодити з Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.6.1 договору строк.

Як встановлено судом, факт подачі позивачем теплової енергії відповідачу підтверджуються актами приймання - передачі теплової енергії: за жовтень 2014 р . (на суму 204,52 грн.), за листопад 2014 р. (на суму 667,43 грн.), за грудень 2014 р. (на суму 1216,93 грн.), за січень 2015 р. (на суму 1207,61 грн.), за лютий 2015 р. (на суму 1058,54 грн.), за березень 2015 р. (на суму 1082,27 грн.), за квітень 2015 р. (на суму 390,36 грн.)

При цьому, акти приймання-передачі теплової енергії за вказаний період, відповідач, згідно п. 6.7.2 Договору, позивачу зворотно не направив, письмових зауважень в установлений Договором строк на акти не надав, у звязку з чим, на вказаних ОСОБА_2 вчинено запис про те, що Споживач від підпису відмовився, і згідно до вимог п. 6.7.2 Договору акти вважаються погодженими і є підставою для проведення остаточних розрахунків.

На оплату поставленої теплової енергії відповідачу були виставлені відповідні рахунки.

Надсилання рахунків на оплату та актів приймання - передачі теплової енергії за спірний період, підтверджується реєстрами поштового відправлення за відповідний період, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 29-35).

Однак, відповідач, оплату отриманої у період: жовтень 2014 р. квітень 2015 р., теплової енергії не здійснив.

Позовні вимоги про стягнення з Будинкового комітету гуртожитку по вул. Гоголя, буд. 143 заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 600181 від 01.04.2011 р. в розмірі 8955,73 грн., з яких: 5827,66 грн. сума основного боргу, 1603,65 грн. сума пені, 116,31 грн. сума 3 % річних, 1408, 11 грн. сума інфляційних втрат, стала предметом судового розгляду у даній справі.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як підтверджено матеріалами справи, правовідносини між позивачем та відповідачем у спірний період були врегульовані укладеним між ними Договором № 600181 від 01.04.2011р., за умовами якого позивач зобовязався постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді, а відповідач приймати та сплачувати її вартість.

Згідно з приписами п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно долучених до матеріалів справи копій актів приймання-передачі теплової енергії за період жовтень 2014 р. - квітень 2015 р. позивач поставив відповідачу теплову енергію в гарячій воді на загальну суму 5827,66 грн., у звязку з чим відповідачу до сплати було виставлено відповідні рахунки.

Враховуючи, що у встановлений п. 6.7.2 Договору строк відповідач не повернув Теплопостачальній організації належним чином оформлені ОСОБА_2 приймання-передачі теплової енергії за період жовтень 2014 р. - квітень 2015 р., зважаучи, що у відповідності до п.6.7.2 договору письмових нормативно обґрунтованих заперечень до ОСОБА_2 на адресу позивача не надходило, ОСОБА_2 приймання-передачі теплової енергії за період жовтень 2014 р. - квітень 2015 р., в силу умов п. 6.7.2 Договору, вважаються погодженими і є підставою для проведення остаточних розрахунків за отриману протягом вказаного в ньому періоді теплову енергію.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 6.4 Договору Споживач зобовязаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію.

Проте, відповідач свої зобовязання щодо оплати отриманої теплової енергії, всупереч умов Договору та вимог закону, належним чином не виконав.

Внаслідок неналежного виконання договірних зобовязань, у відповідача виник борг за Договором в сумі 5827,66 грн. Доказів його погашення відповідачем до суду надано не було.

Наданою позивачем ОСОБА_3 за вих. № 2631/юр від 01.12.2015 р., підтверджено, що станом на 01.12.2015 р., заборгованість відповідача перед позивачем складає суму 5827,66 грн.

Відповідно до наданого двосторонньооформленого сторонами ОСОБА_2 звірки взаємних розрахунків, станом на 23.11.2015 р., борг Будинкового комітету гуртожитку по вул. Гоголя, буд. 143 перед Концерном Міські теплові мережі становить суму 5827,66 грн. ОСОБА_2 звірки підписано уповноваженими представниками сторін та засвідчений печатками обох підприємств.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань щодо оплати отриманої теплової енергії, та вищезазначені приписи норм чинного законодавства України, суд констатує правомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми 5827,66 грн. основного боргу, а тому задовольняє її у повному обсязі.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги наведені вище приписи законодавства, представлені докази, а також розяснення, викладені у п. 1.12 Пленуму, відповідно до якого з огляду на вимоги ч.1 ст. 47 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Позивач просить стягнути з відповідача суму 116,31 грн. - 3% річних та суму 1408,11 грн. інфляційних втрат.

Несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань за Договором підтверджено матеріалами справи. Перевіривши розрахунок 3 % річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд відзначає, що вимога про стягнення 3 % річних підлягає частковому задоволенню: за заявлений позивачем період (з 21.11.2014р. по 26.10.2015 р.) належний до стягнення розмір 3 % річних становить суму 115,78 грн., а не суму 116,31 грн., яку заявлено позивачем до стягнення у позовній заяві, тому в решті позовної вимоги про стягнення 3 % річних слід відмовити, як заявленої необґрунтовано.

Розрахунок інфляційних втрат позивачем пораховано вірно, а відтак задоволенню підлягає позовна вимога про стягнення інфляційних втрат у сумі 1408,11 грн. за період з жовтня 2014 р. по квітень 2015 р.

Крім того, відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом

застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки відповідачем не виконувались своєчасно та належним чином зобов'язання щодо оплати вартості отриманого за Договором Товару, позивачем нарахована до сплати пеня у розмірі 1603,65 грн.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі п. 7.2.8 Договору, яким передбачено, що у разі несплати або несвоєчасної оплати Споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.4 Договору, з наступного дня після закінчення терміну плати Споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Перевіривши правильність розрахунку пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та враховуючи п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14, суд відзначає, що належний до стягнення розмір пені становить суму 1595,03 грн., але не суму 1603,65 грн., яку заявлено позивачем у позовній заяві. В решті позову за вимогою про стягнення пені суд відмовляє, як нарахованої та заявленої безпідставно.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 1216,75 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Будинкового комітету гуртожитку по вул. Гоголя, буд. 143 (69002, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 143, ) на користь Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Жовтневого району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Артема, 79-А, , п/рахунок зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) суму 5827 (пять тисяч вісімсот двадцять сім) грн. 66 коп. основного боргу.

Стягнути з Будинкового комітету гуртожитку по вул. Гоголя, буд. 143 (69002, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 143, ) на користь Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Жовтневого району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Артема, 79-А, , п/рахунок № 1951 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) суму 1595 (одна тисяча пятсот девяносто пять) грн. 03 коп. пені, суму 115 (сто п'ятнадцять) грн. 78 коп. 3 % річних, суму 1408 (дна тисяча чотириста вісім) грн. 11 коп. інфляційних втрат та суму 1216 (одна тисяча двісті шістнадцять) грн. 75 коп. судового збору.

Видати накази.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 03.12.2015р.

Суддя М.В. Мірошниченко