ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

01.12.2015 Справа № 907/139/15

Суддя господарського суду В.В. Мокану,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельного підприємства „Гофротара Закарпаття, с. Павшино Мукачівського району б/н, б/д (вх. № 02.5.1-14/7599/15 від 09.06.2015 року) про розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015 року

по справі № 907/139/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Луцька картонно паперова фабрика, м. Луцьк

до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельного підприємства „Гофротара Закарпаття, с. Павшино Мукачівського району

про стягнення суми 307634 грн. 90 коп., в т.ч. 226143 грн. 17 коп. заборгованості по оплаті товару згідно договору купівлі продажу № 3 від 01.01.2014 року, 46214 грн. 32 коп. штрафу та 35277 грн. 41 коп. пені,

за участю представників:

боржника (відповідача) ОСОБА_1, довіреність від 05.08.2015 року

стягувача (позивача) не брав участі,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015 року по справі № 907/139/15 задоволено частково позов товариства з обмеженою відповідальністю „Луцька картонно паперова фабрика, м. Луцьк до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельного підприємства „Гофротара Закарпаття, с. Павшино Мукачівського району, присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельного підприємства „Гофротара Закарпаття суму 306734 грн. 84 коп., в т.ч. в т.ч. 226143 грн. 17 коп. заборгованості по оплаті товару згідно договору купівлі продажу № 3 від 01.01.2014 року, 45314 грн. 26 коп. штрафу та 35277 грн. 41 коп. пені, а також суму 6134 грн. 70 коп. на відшкодування витрат по сплаті удового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач по справі вказане рішення оскаржив в апеляційному порядку про що подав апеляційну скаргу від 09.04.2015 року.

Разом з тим, відповідач звернувся до суду із заявою від 09.06.2015 про розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015 року по справі № 907/139/15. Заява мотивована посиланням на перебування товариства у важкому фінансовому становищі, що утруднює виконання рішення, оскільки сума заборгованості за вказаним рішенням є великою і сплата всієї суми одразу може призвести до зупинки діяльності боржника та його неплатоспроможності взагалі. Зазначається, що стягнення суми боргу згідно рішення по справі № 907/139/15 без надання розстрочки його виконання зумовить неможливість погашення заборгованості за іншими платежами, податками та

зборами. Покликається на виникнення дебіторської заборгованості з вини невиконання зобовязань контрагентами боржника. У звязку з наведеним просив розстрочити відповідачу виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015 року по справі № 907/139/15 на 12 місяців шляхом сплати суми заборгованості помісячно рівними частинами у сумі 26072,46 грн. починаючи з червня 2015.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 10.06.2015 відкладено вирішення питання про прийняття до провадження заяви товариства з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельного підприємства „Гофротара Закарпаття про розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015 року по справі № 907/139/15 до повернення матеріалів справи № 907/139/15 з суду вищої інстанції.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.06.2015 рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015 скасовано в частині стягнення суми 485,62 грн. пені, в цій частині прийнято нове рішення про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельного підприємства „Гофротара Закарпаття на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Луцька картонно паперова фабрика суми 34791,79 грн. пені. В решті рішення господарського суду Закарпатсько області від 09.04.2015 залишено без змін, присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельного підприємства „Гофротара Закарпаття на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Луцька картонно паперова фабрика суму 4,92 грн. за подання апеляційної скарги; присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю „Луцька картонно паперова фабрика на користь товариства з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельного підприємства „Гофротара Закарпаття суму 6142,85 грн. за подання позовної заяви.

03.07.2015 року господарським судом Закарпатської області видано накази на примусове виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 18.06.2015 по справі № 907/139/15.

Супровідним листом господарського суду Закарпатської області від 17.07.2015 року матеріали справи № 907/139/15 надіслані на адресу Львівського апеляційного господарського суду з метою надіслання до Вищого господарського суду України разом з касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю „Луцька картонно паперова фабрика на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.06.2015.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.10.2015 року касаційну скаргу ТОВ „Луцька картонно паперова фабрика залишено без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.06.2015 без змін.

Ухвалою господарського суду від 04.11.2015 розгляд заяви відповідача про розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015 року по справі № 907/139/15 призначено на 12.11.2015.

В судове засідання 12.11.2015 позивач явку уповноваженого представника не забезпечив. Електронною поштою надіслав суду заперечення на подану заяву про розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015 року по справі № 907/139/15, якими просив суд відмовити в задоволенні вказаної заяви, посилаючись на її необґрунтованість, оскільки відповідач у заяві про розстрочку виконання рішення не навів жодних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, обмежившись загальними фразами щодо важкого фінансового становища товариства. Зазначив, що подана позивачем копія фінансового звіту субєкта малого підприємництва станом на 31.12.2014 не може бути доказом неможливості виконання рішення господарського суду Закарпатської області

від 09.04.2015 року станом на час розгляду заяви про розстрочку. Наполягав на тому, що важке фінансове становище відповідача є наслідком його власної господарської діяльності, а подання заяви про розстрочку виконання рішення є намаганням відповідача відтермінувати повернення заборгованості, що буде мати наслідком суттєві матеріальні збитки позивача. Клопотав про відкладення розгляду заяви про розстрочку виконання рішення та витребування від відповідача копії фінансового звіту субєкта малого підприємництва на останню звітну дату.

Відповідач явку уповноваженого представника для участі в судовому засіданні 12.11.2015 не забезпечив. Через канцелярію суду подав для долучення до матеріалів справи фінансовий звіт товариства (баланс на 30.09.2015 і звіт про фінансові результати за 9 місяців 2015); довідки про розмір заборгованості із заробітної плати, по розрахунках з бюджетом, перед іншими контрагентами.

Ухвалою господарського суду від 12.11.2015 розгляд заяви відкладено на 24.11.2015.

В судове засідання 24.11.2015 представник позивача не зявився. Електронною поштою надіслав суду додаткові заперечення на подану заяву про розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015 року по справі № 907/139/15, якими проти задоволення заяви заперечив. Наголосив, що станом на 10 листопада 2015 року заборгованість відповідача згідно рішення господарського суду Закарпатської області по справі № 907/139/15 залишається непогашеною повністю, а відповідачем не подано жодного належного доказу на підтвердження існування обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Просив розглянути заяву про розстрочку виконання рішення без участі представника позивача з врахуванням поданих заперечень.

Представник заявника (боржника, відповідача) в судовому засіданні 24.11.2015 подав клопотання про долученя до матеріалів справи доказів у підтвердження факту скрутного матеріального становища відповідача, а саме, копії ухвали господарського суду Закарпатської області від 20.08.2015 про надання відповідачеві розстрочки виконання рішення у справі № 907/11/15 на суму 311432,65 грн. та ухвали господарського суду Закарпатської області від 01.09.2015 року про надання відповідачеві розстрочки виконання рішення у справі № 907/685/14 на суму 702178,97 грн. Заявив усне клопотання про відкладення розгляду заяви з метою врегулювання сторонами питання розстрочки виконання рішення в позасудовому порядку, зважаючи на наміри відповідача звернутися до позивача з пропозицією надання розстрочки виконання рішення на більш короткий термін, враховуючи зменшення заборгованості відповідача за рішенням господарського суду у даній справі до 170000 грн.

Ухвалою від 24.11.2015 розгляд заяви відкладено на 01.12.2015.

В судове засідання 01.12.2015 представник позивача не зявився.

Присутній в судовому засіданні 01.12.2015 представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи акту звірки розрахунків між стонами по договору № 3 від 01.01.2014 за період з червня 2015 по жовтень 2015, якою визначено заборгованість відповідача в сумі 171143,17 грн. Усно інформував про недосягнення сторонами домовленості щодо врегулювання питання розстрочки виконання рішення в позасудовому порядку, непогодження сторонами більш короткого терміну розстрочки.

Розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельного підприємства „Гофротара Закарпаття про розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015 року по справі № 907/139/15, заслухавши пояснення

представника відповідача, дослідивши подані сторонами в обґрунтування своїх тверджень документи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Суд бере до уваги те, що п. 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку предявлення наказу до виконання. Також, не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п. 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, не вимагається і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відтак, розстрочка виконання судового рішення може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

В зв'язку з тим, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, не своєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне її надання на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує принципи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Зазначеної позиції притримується і Вищий господарський суд України у постановах № 5023/2408/11 від 08.11.2012, № 907/167/13-г від 20.11.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, доказами тяжкого фінансового становища, які подані заявником, є фінансовий звіт субєкта малого підприємництва за 2014 рік, фінансовий звіт субєкта малого підприємництва за 9 місяців 2015 року, довідки про розмір заборгованості із заробітної плати, по розрахунках з бюджетом, перед іншими контрагентами.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку відповідачем не подано доказів, які б підтверджували виняткові обставини, які у нього склалися, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події. Тобто, поданими документами заявник не довів, що виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015 року по справі № 907/139/15 на даний момент матиме негативний вплив та призведе до катастрофічних наслідків для підприємства.

Посилання відповідача на складне фінансове становище та виникнення дебіторської заборгованості з вини невиконання зобовязань контрагентами, судом до уваги не приймається, оскільки, складна фінансова ситуація впливає на господарську діяльність не тільки відповідача, а й на інших суб'єктів господарювання, в тому числі і на позивача. Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Будь-який суб'єкт господарювання реалізовує свою діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику. Отже, суд не може брати до уваги позицію лише однієї сторони, при цьому не беручи до уваги позицію іншої.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015 року по справі № 907/139/15 присуджено до стягнення з відповідача суму 306734 грн. 84 коп., в т.ч. в т.ч. :

226143 грн. 17 коп. заборгованості по оплаті товару згідно договору;

45314 грн. 26 коп. штрафу;

35277 грн. 41 коп. пені;

6134 грн. 70 коп. на відшкодування витрат по сплаті удового збору.

Звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015 року по справі № 907/139/15, відповідачем запропоновано графік погашення встановленої зазначеним рішенням загальної суми заборгованості та судового збору на 12 місяців (червень 2015-травень 2016) шляхом сплати суми заборгованості помісячно рівними частинами (26072,46 грн. щомісяця).

Станом на день винесення даної ухвали із запропонованого відповідачем графіку розстрочення вже мали бути оплачені платежі за 6 місяців, а саме червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2015 року, на загальну суму 156434,76 грн.

Із долученого заявником до матеріалів справи акту звірки розрахунків між сторонами по договору № 3 від 01.01.2014 за період з червня 2015 по жовтень 2015 вбачається, що заборгованість відповідача за поставлений товар зменшилася на 30000 грн. (проплата 01.07.2015) та складає 171143,17 грн.

Здійснена відповідачем проплата на суму 30000 грн. майже відповідає сумі запропонованого відповідачем розміру погашення за 1 місяць, в той час, як із дня подання заяви про розстрочку виконання рішення у даній справі до дня винесення даної ухвали минуло 6 місяців, з огляду на що відповідачем добровільно, з дотриманням запропонованого ним же графіку, вже мала бути сплачена сума 156434,76 грн.

Зазначена обставина може свідчити про відсутність у заявника наміру сплатити визначену рішенням суду у даній справі суму заборгованості згідно запропонованого (погодженого) графіку.

За таких обставин, заява відповідача про розстрочку виконання рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України,

суд ухвалив:

1. В задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельного підприємства „Гофротара Закарпаття, с. Павшино Мукачівського району б/н, б/д (вх. № 02.5.1-14/7599/15 від 09.06.2015 року) про розстрочку виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 09.04.2015 року відмовити.

2. Копію ухвали надіслати стягувачеві та боржнику.

Cуддя В.В.Мокану