КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. Справа№ 910/14150/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Моноліт Фудз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 року

у справі № 910/14150/15 (суддя: Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак Таврія"

до Приватного підприємства "Моноліт Фудз"

про стягнення заборгованості за договором поставки товару в розмірі 410611,43 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунапак Таврія" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Моноліт Фудз" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором поставки товару в розмірі 410 611,43 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем на виконання умов спірного договору, було поставлено покупцю продукцію, в свою чергу, відповідачем не було її оплачено, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 294030,77 грн.

29.07.2015 року через відділ діловодства до суду першої інстанції надійшло клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості відповідача, правонаступника Приватного підприємства «Екстра Грейд» Приватне підприємство «Моноліт Фудз».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2015 року у даній справі замінено Приватне підприємство "Екстра Грейд" на його правонаступника - Приватне підприємство "Моноліт Фудз".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 року у справі №910/14150/151 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "Моноліт Фудз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак Таврія" заборгованість у розмірі 294 030,77 грн, 3% річних в розмірі 3487,36 грн, інфляційні втрати в розмірі 43 379,10 грн, пеню в розмірі 69 714,20 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 212,23 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Моноліт Фудз" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема неправомірно відмовив відповідачу в клопотанні про відкладення судового засідання.

Крім того, скаржник зазначив, що спір між позивачем та скаржником з приводу несвоєчасної сплати 338577,46 грн за договором про переведення боргу відсутній, тобто у суду першої інстанції не було підстав задовольняти позов та ухвалювати рішення про стягнення зі скаржника на користь позивача певної суми коштів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2015 року прийнято апеляційну скаргу Приватного підприємства "Моноліт Фудз" до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2015 року розгляд справи було відкладено на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін у судове засідання 24.11.2015 року не з'явились. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 12.11.2015 року на відповідні адреси.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 року підлягає зміні в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, а апеляційна скарга Приватного підприємства "Моноліт Фудз" - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного підприємства "Моноліт Фудз" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

26.03.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дунапак Таврія" (постачальник) та Приватним підприємством "Екстра грейд" (покупець) було укладено договір поставки № ТА 000113-13 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця гофрокартонну продукцію (далі товар), а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

В подальшому сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки № ТА 00113-13 від 26.03.2013 року, відповідно до якої було внесено зміни до договору.

Відповідно до п. 3.2 договору, покупець зобов'язаний здійснити післяоплату у розмірі 100 % від погодженої вартості даної партії товару протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту отримання товару, шляхом перерахування коштів у гривнях на розрахунковий рахунок постачальника.

10.06.2015 року між ПП "Екстра Грейд", ПП "Моноліт Фудз" та ТОВ "Дунапак Таврія" укладено договір № 10/06/2015 про переведення боргу (далі - договір про переведення боргу), відповідно до умов якого ПП "Екстра Грейд" переводить на ПП "Моноліт Фудз" (далі - відповідач) борг (грошове зобов'язання) у розмірі 338577,46 грн, що виник відповідно до умов договору поставки № ТА000113-13 від 26.03.2013 року укладеного між ПП "Екстра Грейд" та ТОВ "Дунапак Таврія", а ПП "Моноліт Фудз" погоджується виконати зазначене грошове зобов'язання.

Згідно з п. 3 договору переведення боргу кредитор не заперечує проти заміни ПП "Екстра Грейд" на ПП "Моноліт Фудз" в Договорі поставки № ТА000113-13 від 26.03.2013 року і, підписуючи зі своєї сторони цей договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору, було поставлено покупцю продукцію, в свою чергу, відповідачем не було її оплачено, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 294030,77 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 294030,77 грн основного боргу - заборгованості за неоплачений товар по договору поставки № ТА 000113-13 від 26.03.2013 року, право вимоги за якими до відповідача позивач набув на підставі угоди про переведення боргу № 10/06/2015 від 10.06.2015 року, наявність якої підтверджена матеріалами справи, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу в сумі 294030,77 грн.

Крім основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача 43379,10 грн інфляційної складової боргу, 3487,36 грн 3% річних та 69714,20 грн пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 5.3 договору за порушення термінів оплати товару покупець зобов'язаний сплати постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості відвантаженого, але неоплаченого в термін товару за кожний календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення виконання зобов'язання до моменту здійснення оплати товару.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України уступка вимоги є однією з підстав заміни сторони у цивільно-правовому зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Уступка права вимоги за своєю правовою природою не є самостійним правочином, оскільки вона залежить від основного юридичного факту, який її породжує.

Право вимоги має узгоджуватись за загальними принципами та умовами виконання як цивільно-правових, так і господарських зобов'язань. За таких обставин повинна бути незмінність істотних умов та зміст зобов'язання для боржника.

Пунктом 2 договору про переведення боргу № 10/06/2015 від 10.06.2015 року визначено, що первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобов'язання) у розмірі 338577,46 грн, що виник відповідно до умов основного договору.

Колегія суддів зазначає про необґрунтованість нарахованих сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, яка виявляється, зокрема, у тому, що умовами угоди не передбачено та не встановлено права вимоги нового кредитора до боржника в частині відповідальності за прострочення свого зобов'язання по договору поставки № ТА 000113-13 від 26.03.2013 року, нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, за період з моменту прострочення зобов'язання до моменту передачі права вимоги новому кредитору.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд враховує, що сторони в договорі уступки чітко визначили які вимоги передаються, а в п. 4 договору про переведення боргу передбачили, що за переведення боргу за основним договором «первісний боржник» сплачує «новому боржнику» суму у розмірі 338577,46 грн шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок «Нового боржника».

Так, для всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування штрафних санкцій, річних тощо, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно (аналогічна правова позиція викладена в ч. 1 п. 18 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 року № 01-8/344 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені в доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році").

Враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд, здійснивши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань (за період з 10.06.2015 року по 07.08.2015 року) дійшов висновку, що 3% річних підлягають стягненню в сумі 1520,65 грн, інфляційні нарахування в сумі 1331,30 грн та 30409,77 грн пені.

Враховуючи викладене, рішення Господарського суду міста Києва у даній справі підлягає зміні в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3487,36 грн 3% річних, 43379,10 грн інфляційних нарахувань 69714,20 грн пені на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині (з новим перерозподілом судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції). В іншій частині рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати за подання апеляційної скарги позивача відшкодовуються йому судом пропорційно за рахунок відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Моноліт Фудз" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 року у справі № 910/14150/15 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 року у справі № 910/14150/15 змінити в частині відмови в стягненні з відповідача на користь позивача 3487,36 грн. 3% річних, 43379,10 грн. інфляційних нарахувань та 69714,20 грн пені, а також в частині розподілу судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Моноліт Фудз" (03026, м. Київ, вулиця Червонопрапорна, будинок 169; ідентифікаційний код: 36949859) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак Таврія" (75101, Херсонська обл., Цюрупинський район, місто Цюрупинськ, вулиця Гвардійська, будинок 103; ідентифікаційний код: 38045226) заборгованість у розмірі 294030 (двісті дев'яносто чотири тисячі тридцять) грн. 77 коп., 3% річних в розмірі 1520 (одна тисяча п'ятсот двадцять) грн 65 коп., інфляційні втрати в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 30 коп., пеню в розмірі 30409 (тридцять тисяч чотириста дев'ять) грн 77 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6594,94 (шість тисяч п'ятсот дев'яносто чотири) грн 94 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак Таврія" (75101, Херсонська обл., Цюрупинський район, місто Цюрупинськ, вулиця Гвардійська, будинок 103; ідентифікаційний код: 38045226) на користь Приватного підприємства "Моноліт Фудз" (03026, м. Київ, вулиця Червонопрапорна, будинок 169; ідентифікаційний код: 36949859) 1833,79 (одна тисяча вісімсот тридцять три) грн 79 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи № 910/14150/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун