номер провадження справи 32/136/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2015 Справа № 908/5742/15

за позовом Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137) в особі філії Концерну Міські теплові мережі Ленінського району (69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 2-А)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Вепес, ЛТД (69035, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 176)

про стягнення 51777,51 грн.

Суддя Н.А. Колодій

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 30/20-19 від 05.01.2015 р.

від відповідача: не зявився

Суть спору:

18.11.2015 р. до господарського суду Запорізької області звернувся Концерн Міські теплові мережі в особі філії Концерну Міські теплові мережі Ленінського району з позовною заявою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Вепес, ЛТД про стягнення 51777,51 грн., які складаються з 33760,44 грн. основного боргу за договором № 438 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.10.2002 р., 640,01 грн. 3% річних, 8205,60 грн. втрат від інфляції та 9171,46 грн. пені за неналежне виконання умов договору.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.11.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/5742/15, присвоєно справі номер провадження 32/136/15, з призначенням судового засідання на 30.11.2015 р. Ухвала направлялась на адресу сторін в установленому законом порядку.

Позивач в судовому засіданні 30.11.2015 р. підтримав заявлені позовні вимоги та обґрунтовує їх ст., ст. 11, 15, 16, 96, 258, 509, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України та ст., ст. 1, 2, 193, 232, 276 Господарського кодексу України, Законом України Про теплопостачання, Правилами користування тепловою енергією № 1198 від 03.10.2007 р. Законом України Про відповідальність про несвоєчасне виконання грошових зобовязань та умовами договору № 438 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.10.2002 р.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, представник відповідача в судове засідання за викликом повторно не зявився, правом надати відзив на позов не скористався.

Від відповідача повернулась ухвала суду від 19.11.2015 р. про порушення провадження по справі з відміткою за зазначеною адресою організація не найдена.

Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що юридичною адресою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Вепес, ЛТД є 69035, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 176, яка відповідає юридичній адресі відповідача, зазначеній у позовній заяві.

Згідно п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України. За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Ухвала суду по даній справі, яка направлялася на адресу відповідача, тому з урахуванням обставин справи вважається належним виконанням господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу щодо вчинення судом певних процесуальних дій.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 30.11.2015 року за відсутності представника відповідача.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне розглянути справу по-суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

У засіданні суду 30.11.2015 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2002 р. між Концерном Міські теплові мережі в особі філії Концерну Міські теплові мережі Ленінського району (позивачем) та ТОВ Вепес, ЛТД (відповідачем) був укладений Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 438 (далі за текстом договір).

За умовами договору позивач (теплопостачальна організація) зобовязався постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, згідно п. 1.3., а відповідач (споживач) зобовязався оплачувати одержану теплову енергію разом з втратами теплової енергії на теплотрасі, що перебуває на балансі споживача за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

Розділом 10 договору встановлено термін дії договору: з 01.10.2002 р. до 30.09.2003 р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, окрім досягнення взаємної згоді сторін про його розірвання.

Доказів припинення дії договору № 438 сторонами не надано.

На виконання умов договору № 438 позивач відпустив відповідачу теплову енергію в сумі 33760,44 грн. за період: з жовтень 2014 р. по квітень 2015 р., яку відповідач не оплатив.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору енергопостачання.

Відповідно до ст. ст. 1, 19 Закону України Про теплопостачання, теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Вироблена теплова енергія постачається споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що проводиться за фактично відпущену енергію.

Сторони в договорі № 438 встановили наступний порядок розрахунків.

Пунктом 6.2 договору сторони узгодили, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно з п. 6.3 договору енергопостачальна організація після 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає споживачу рахунок за фактично спожиту теплову енергію, акт надання послуг і податкову накладну споживач зобовязаний оформити акт надання послуг і до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим повернути його енергопостачальної організації.

Підставою для розрахунків споживача з енергопостачальною організацією є ОСОБА_2 надання послуг підписаний обома сторонами (п. 6.4. договору).

Пунктом 6.6 договору встановлено, що споживач зобовязаний до 20 числа поточного місяця перерахувати на розрахунковий рахунок енергопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію і передплату.

ОСОБА_3 приймання-передачі теплової енергії відповідачем підписані не були, але вважаються погодженими і є підставою для проведення розрахунків за спірний період.

У звязку із цим, позивач відповідачу виставив рахунки з жовтня 2014 р. по квітень 2015 р. на оплату наданих послуг за договором на загальну суму 33760,44 грн.

Відповідач для отримання документів передбачених п. 6.3 договору до позивача не зявлявся, у звязку з чим позивач направляв засобами поштового звязку, відповідачу акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки для оплати спожитої теплової енергії, про що свідчать поштові реєстри.

Таким чином, ОСОБА_3 приймання-передачі теплової енергії за період з жовтня 2014 р. по квітень 2015 р. підтверджують обсяг фактично спожитої теплової енергії та є підставою для проведення остаточних розрахунків.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати спожитої теплової енергії на його адресу надіслана претензія № 4477/09-2 від 08.10.2015 р.

Претензія залишена без відповіді, борг без оплати.

Статтею 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Норми права аналогічного змісту містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач всупереч умовам договору № 438 заборгованість за вказаний період не оплатив. Доказів висунення заперечень позивачеві з приводу отриманої теплової енергії не надав.

Приймаючи до уваги те, що на момент розгляду справи відповідач має заборгованість в сумі 33760,44 грн. за період: з жовтня 2014 р. по квітень 2015 р., доказів оплати наявної заборгованості відповідачем не надано, стягненню підлягає сума основного боргу у розмірі 33760,44 грн.

У звязку з простроченням відповідачем грошового зобовязання позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 8205,60 грн. втрат від інфляції та 640,01 грн. 3 % річних.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність нарахування втрат від інфляції та 3% річних і встановлено, що розрахунок позивачем виконано вірно

Таким чином, вимоги позивача про стягнення 8205,60 грн. втрат від інфляції та 640,01 грн. 3 % річних є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 9171,46 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

На підставі п. 7.2.3. договору, за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію пеня в розмірі 0,5% від належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки.

Відповідно до ст. 25 Закону України Про теплопостачання у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно проведеного перерахунку суми пені в судовому засіданні судом встановлено, що розрахунок виконаний вірно сума пені підлягає стягненню в розмірі 9171,46 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 51777,51 грн., які складаються з 33760,44 грн. основного боргу за договором № 438 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.10.2002 р., 640,01 грн. 3% річних, 8205,60 грн. втрат від інфляції та 9171,46 грн. пені за неналежне виконання умов договору основані на договорі, законі та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати слід покласти на відповідача, поскільки спір доведений до суду з його вини.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Концерну Міські теплові мережі до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Вепес, ЛТД про стягнення 51777,51 грн. задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Вепес, ЛТД (69035, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 176, ) на користь Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; , на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 2813 у філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) 33760 (тридцять три тисячі сімсот шістдесят) грн. 44 коп. основного боргу. Видати наказ.

3. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Вепес, ЛТД (69035, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 176, ) на користь Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; , поточний рахунок № 1951 у філії Запорізьке обласне правління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) 640 (шістсот сорок) грн. 01 коп. 3% річних, 8205 (вісім тисяч двісті пять) грн. 60 коп. втрат від інфляції, 9171 (девять тисяч сто сімдесят одна) грн. 46 коп. пені та 1218 (одна двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 03 грудня 2015 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.