РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015Справа №910/26219/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/26219/15

за позовом комунального спеціалізованого підприємства «Інженерні мережі»;

до приватного акціонерного товариства «Телесистеми України»;

про стягнення 52 000,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Чуєнко В.І., довіреність б/н від 18.06.2015р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось комунальне спеціалізоване підприємство «Інженерні мережі» (надалі - позивач) з позовом до приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (надалі - відповідач) про стягнення 52 000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору сервітуту № БС-01052014 від 01.05.2014р. у визначений строк не здійснив оплату за користування сервітутом, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 52 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2015р. порушено провадження у справі № 910/26219/15 та призначено її розгляд на 12.11.2015р.

У судовому засіданні 12.11.2015р. представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить збільшити позовні вимоги та стягнути з відповідача 76 000,00 основного боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2015р. розгляд справи відкладений на 26.11.2015р., у зв'язку з неявкою повноваженого представника відповідача.

У судовому засіданні 26.11.2015р. заява позивача про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Отже, позовні вимоги розглядаються в межах ціни позову - 76 000,00 грн., визначеної позивачем.

Присутній у судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання вдруге не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 08.10.2015р. та ухвали від 12.11.2015р. не виконав, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 08.10.2015р. та ухвалу від 12.11.2015р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та отримані останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.05.2014р. між комунальним спеціалізованим підприємством «Інженерні мережі» (далі - позивач, за договором - КСП) та приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (далі - відповідач, за договором - користувач) було укладено договір сервітуту № БС-01052014, предметом якого за умовами п.2.1 договору є надання обмеженого права користування частинами будівель та споруд комунальної власності територіальної громади м. Харкова (надалі - об'єкт розміщення) для розміщення та технічного обслуговування технічних засобів телекомунікацій (далі - сервітут).

Зміст сервітуту: позивач надає відповідачу право на розміщення технічних засобів телекомунікацій на нежитлових будівлях та спорудах комунальної власності територіальної громади м. Харкова в межах, визначених у додатку № 1 до цього договору, для розміщення та технічного обслуговування технічних засобів телекомунікацій відповідача з метою забезпечення надання послуг, а відповідач здійснює оплату за надане позивачем право на умовах, що визначені договором (п.2.2 договору).

Як зазначено в п.2.3 договору, перелік будівель та споруд, в яких користувачу надається право для розміщення технічних засобів телекомунікацій, згідно ліцензії, визначені у додатку № 1 до цього договору.

Так, сторонами було підписано додаток № 1 до договору, яким визначено перелік об'єктів розміщення, в яких користувачу надається право для розміщення технічних засобів телекомунікацій.

Розділом 6 договору визначено умови плати за договором, а саме:

- оплата за право користування (сервітут) частинами будівель та споруд комунальної власності територіальної громади м. Харкова проводиться відповідачем щомісячно шляхом передплати до 20 числа відповідного періоду оплати на підставі рахунку позивача (п.6.1 договору);

- щомісячна сума оплати за користування сервітутом встановлена за згодою сторін та відображена у додатку № 2 до договору (п.6.2 договору);

- сплата за договором починається з дати введення в експлуатацію відповідачем технічних засобів телекомунікацій, про що відповідач письмово повідомляє позивача та надає акт введення в експлуатацію (п.6.5 договору);

- ПДВ нараховується згідно діючого законодавства України (п.6.6 договору).

01.05.2014р. сторонами було підписано додаток № 2 до договору, яким визначено, що сума щомісячної оплати за користування сервітутом з урахуванням ПДВ складає 13 500,00 грн.

В подальшому, на виконання п.6.5 договору, листом вих. № 14/ГО/1277-2 від 28.10.2014р. відповідачем було повідомлено позивача про введення в експлуатацію технічних засобів телекомунікацій та надіслано копію акту № 163 від 24.10.2014р. про ведення в експлуатацію технічних засобів телекомунікацій, а саме з 24.10.2014 року.

Відповідно до п.9.1 договору, договір набуває чинності з 01.05.2014р. та діє до 31.12.2014р. включно. Якщо за тридцять календарних днів до закінчення дії даного договору жодна зі сторін письмово не заявить про намір розірвати даний договір, то він вважається продовженим (пролонгованим) ще на наступний календарний рік на таких самих умовах (п.9.2 договору).

Доказів розірвання договору сервітуту № БС-01052014 від 01.05.2014р. сторони суду не надали, а отже, на день розгляду справи, вказаний договір є чинним.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем за актами надання послуг № 409 від 30.11.2014р., № 419 від 31.12.2014р., № 39 від 31.01.2015р., № 84 від 28.02.2015р., № 126 від 31.03.2015р., № 175 від 30.04.2015р., № 218 від 31.05.2018р., № 269 від 30.06.2015р., № 321 від 31.07.2015р. та № 371 від 31.08.2015р., копії яких залучені до матеріалів справи, а оригінали було оглянуто в судовому засіданні, було надано відповідачу в користування частини будівель та споруд, вартість користування загалом склала 138 483,88 грн.

В свою чергу, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за вказаний період за користування об'єктами розміщення розрахувався частково в сумі 89 483,88 грн.

Оскільки за користування об'єктом розміщення відповідач не оплатив у повному обсязі, позивач неодноразово направляв відповідачу претензії (вих. № 362 від 10.03.2015р. та вих. № 755 від 08.05.2015р.) з вимогою про сплату боргу. Проте, відповідач вказані вимоги залишив без відповіді та задоволення.

У зв'язку з чим, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем по оплаті сервітуту загалом у сумі 49 000,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Крім того, як зазначає позивач, на виконання умов договору ним було надано відповідачу в користування об'єкти розміщення, оплата за які становить 27 000,00 грн., про що позивачем було складено та підписано Акти надання послуг № 467 від 31.10.2015р. та № 419 від 30.09.2015р. загалом на суму 27 000,00 грн. та надіслано відповідачу цінними листами.

Проте, як зазначає позивач, відповідач вказані акти не підписав, оплату за користування об'єктами розміщення за даними актами у сумі 27 000,00 грн. не здійснив, у зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку суму основного боргу за надання послуг № 467 від 31.10.2015р. та № 419 від 30.09.2015р. в сумі 27 000,00 грн.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті за користування об'єктом розміщення становить 76 000,00 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 401 Цивільного кодексу України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За приписами частини третьої статті 403 Цивільного кодексу України особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не надано доказів повної оплати за користування об'єктом розміщення, згідно з актами № 409 від 30.11.2014р., № 419 від 31.12.2014р., № 39 від 31.01.2015р., № 84 від 28.02.2015р., № 126 від 31.03.2015р., № 175 від 30.04.2015р., № 218 від 31.05.2018р., № 269 від 30.06.2015р., № 321 від 31.07.2015р. та № 371 від 31.08.2015р. на суму 49 000,00 грн., відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 49 000,00 грн. підлягає задоволенню.

Суд також задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 27 000,00 грн. за надані в користування об'єкти розміщення, згідно з Актами № 467 від 31.10.2015р. та № 419 від 30.09.2015р. з огляду на наступне.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору ним було надано в користування відповідачу об'єкти розміщення, про що складено та підписано Акти № 467 від 31.10.2015р. та № 419 від 30.09.2015р. наданих послуг на суму 27 000,00 грн., які надіслано відповідачу цінними листами 03.10.2015р. та 29.10.2015р. Проте, відповідач вказані акт не підписав, оплату вартості користування об'єктами розміщення за даними актами у сумі 27 000,00 грн. не здійснив, будь-яких претензій та заперечень щодо актів не надіслав.

Суд приходить до висновку, що згідно з Актами № 467 від 31.10.2015р. та № 419 від 30.09.2015р., позивачем на виконання умов договору надано в користування відповідачу об'єкти розміщення, та прийняті в користування відповідачем. Враховуючи те, що договір сервітуту є оплатним, суд дійшов висновку, що відповідач своїх обов'язків щодо оплати за користування об'єктом розміщення згідно з Актами № 467 від 31.10.2015р. та № 419 від 30.09.2015р. на суму 27 000,00 грн. не виконав, у зв'язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за вказаними актами в розмірі 27 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (02154, м. Київ, бул. Русанівський, 7; поштова адреса: 61001, м. Харків, пр. Гагаріна, 43/2; ) на користь комунального спеціалізованого підприємства «Інженерні мережі» (61202, м. Харків, пр. Перемоги, 50-Б; ) основний борг у сумі 76 000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 07.12.2015 р.

Суддя А.І. Привалов