ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 рокуСправа № 912/3703/14
Господарський суд Кіровоградської області колегією у складі: головуючого судді Шевчук О.Б., суддів Змеула О.А. та Макаренко Т.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/3703/14

за позовом: прокурора Олександрійського району в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, м. Кіровоград

до відповідачів:

І - Державного підприємства "Конярство України" (надалі - ДП "Конярство України"), м. Київ

ІІ - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" (надалі - ТОВ "Агрогрупа Деметра"), м. Кіровоград

про визнання недійсним договору, зобов'язання повернути земельну ділянку,

за участю представників:

від прокуратури - прокурор відділу прокуратури Кіровоградської області - ОСОБА_1, наказ № 542ц від 31.07.2015;

від позивача - головний спеціаліст юридичного відділу ОСОБА_2, довіреність №ДС-31-11-0.6-6814/22-15 від 15.10.2015;

від відповідача І - ОСОБА_3, довіреність № 9 від 05.03.2015;

від відповідача II - ОСОБА_4, довіреність від 10.09.2014.

У жовтні 2014 року прокурор Олександрійського району в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області звернувся до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до відповідачів про визнання недійсним, укладеного між ними, договору № 2-21/02 про спільний обробіток земельної ділянки від 21.02.2014 та зобов'язання відповідачів повернути державі в особі Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 3949,2 га ріллі на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області вартістю 81464413,00 грн шляхом складання акту приймання-передачі та звільнити ці земельні ділянки шляхом фактичного припинення господарської діяльності на них.

Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на норми Конституції України, статті 203, 215, 1130, 1133, 1134, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, статті 207, 208 Господарського кодексу України, статті 125, 126, 141 Земельного кодексу України, а також на те, що укладений між відповідачами договір про спільний обробіток землі не відповідає вимогам закону, оскільки ДП "Конярство України" не набуло жодних речових прав на земельні ділянки загальною площею 3949,2 га.

Також, прокурор наголошував на тому, що незаконне використання Державним підприємством "Конярство України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" спірних земельних ділянок спричиняє шкоду інтересам держави, а саме Головному управлінню Держземагентства у Кіровоградській області.

Ухвалою господарського суду від 28.10.2014 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

Одночасно з поданим позовом прокурором заявлялось клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову, у задоволенні якого ухвалою господарського суду від 28.10.2014 було відмовлено.

Ухвалою від 17.06.2015 господарський суд здійснив заміну позивача - Головного управління Держземагентства в Кіровоградській області, залучивши до участі у справі його правонаступника - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Розгляд даної справи неодноразово відкладався з різних підстав.

Позивач позовні вимоги прокурора підтримав в повному обсязі.

Відповідач І - ДП "Конярство України" подав відзив на позов, у якому вимоги прокурора не визнає, посилаючись, зокрема, на те, що за даними державного земельного кадастру за Державним підприємством Олександрійський кінний завод №174, яке реорганізовано шляхом приєднання до ДП "Конярство України", зі створенням на базі Державного підприємства Олександрійський кінний завод №174 відокремленого підрозділу (філії) без прав юридичної особи, зареєстровані земельні ділянки на території Лікарівської сільської ради загальною площею 5363,9 га. За твердженням відповідача І у зв'язку з підписанням між Державним підприємством Олександрійський кінний завод №174 та ДП "Конярство України" 11.08.2011 передавального акту всі права та обов'язки реорганізованого підприємства, в тому числі право постійного користування земельною ділянкою перейшло до ДП "Конярство України", а тому відповідач І мав необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення спірного договору. З огляду на викладене відповідач І просить відмовити прокурору в повному обсязі.

Поряд з цим, відповідачем І подано до господарського суду клопотання про залишення позову без розгляду з тих підстав, що прокурором в позовній заяві не вказано обставин, пов'язаних з обґрунтуванням необхідності захисту інтересів держави.

Відповідач ІІ - ТОВ "Агрогрупа Деметра" у поданому відзиві на позов позовні вимоги заперечує та просить відмовити у позові у повному обсязі При цьому, відповідач ІІ стверджує, що прокурором в позовній заяві не зазначено в чому саме полягає порушення інтересів держави, які саме права позивача порушено внаслідок укладення спірного договору. Прокурором лише зазначено, що спірна земельна ділянка перебуває у власності держави, а тому незаконне використання її ТОВ "Агрогрупа "Деметра" та ДП "Конярство України" спричиняє шкоду інтересам держави.

Розглянувши наявні матеріали справи, проаналізувавши матеріали реєстраційної справи державного підприємства - Олександрійського кінного заводу №174, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство Олександрійський кінний завод №174 створене в 1934 році на базі зернорадгоспу "Індустрія" з метою розведення племінних коней верхових порід, засноване на державній власності і підпорядковане Міністерству аграрної політики України. Місцезнаходження підприємства: с. Лікарівка, Олександрійського району, Кіровоградської області.

Із змісту довідки Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області №01-08/611 від 08.04.2014 вбачається, що за даними державної статистичної звітності з кількісного обліку земель форми 6-ЗЕМ, 2-ЗЕМ станом на 01.01.2001 земельна ділянка площею 5558,4 га на території Лікарівської сільської ради рахувалась за Державним підприємством Олександрійський кінний завод №174; станом на 01.01.2014 за ДП "Конярство України" (ДП Олександрійський кінний завод -174) на території Лікарівської сільської ради рахується земельна ділянка в постійному користуванні загальною площею 5390,3 га.

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №2305-р від 01.12.2010 "Про деякі питання розвитку конярства" та наказу Міністерства аграрної політики України №33 від 01.02.2011 "Про реорганізацію державних підприємств, діяльність яких пов'язана з розвитком конярства" Державне підприємство Олександрійський кінний завод №174 реорганізовано шляхом приєднання до Державного підприємства "Конярство України" зі створенням на базі Державного підприємства Олександрійський кінний завод №174 відокремленого підрозділу (філії) без прав юридичної особи.

11.08.2011 комісією з реорганізації Державного підприємства Олександрійський кінний завод №174 було підписано передавальний акт, відповідно до якого ДП "Конярство України" стає правонаступником всіх майнових та немайнових прав, а також обов'язків Державного підприємства Олександрійський кінний завод №174.

На підставі цього передавального акта, до ДП "Конярство України" перейшли права щодо користування земельними ділянками та обов'язки по сплаті земельного податку (в матеріалах справи наявні належні копії податкових декларацій за 2012-2014 роки та платіжні доручення про сплату земельного податку).

Державне підприємство "Конярство України" засноване згідно з наказом Міністерства аграрної політики від 19.08.2010 №510 "Деякі питання розвитку кінної галузі", на основі державної власності та входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

21.02.2014 між ДП "Конярство України" (Сторона-1) та ТОВ "Агрогрупа "Деметра" (Сторона-2) укладено договір про спільний обробіток земельної ділянки №2-21/02 (надалі - договір), за умовами якого сторони за даним договором зобов'язались шляхом об'єднання і використання власного або залученого майна (основних засобів, оборотних засобів та/або нематеріальних активів, грошових коштів, зусиль, трудових ресурсів, ділових зв'язків та ділової репутації) з метою отримання прибутку, спільно обробляти земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 3949,2 га, яка знаходиться на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, вирощувати сільськогосподарські культури, здійснювати оптову торгівлю, надавати послуги у сфері сільського господарства, здійснювати інші види діяльності згідно класифікатору КВЕД.

За умовами підпункту 3.1. пункту 3 договору Сторона-1 зобов'язалась у термін протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту набрання чинності цього договору, надати представникам Сторони-2 доступ до земельних ділянок загальною площею 3949,2 га, яка знаходиться на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, які підлягатимуть обробітку згідно Додатку №1, що є невід'ємною частиною даного договору.

Додатком №1 до договору сторони визначили перелік земельних ділянок, розташованих на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, які підлягають спільному обробітку.

Сторона-2 даного договору, у відповідності до підпункту 4.1. пункту 4 зобов'язалась у термін протягом 3 (трьох) календарних днів після підписання цього договору приступити до здійснення спільних проектів, передбачених умовами даного договору; вживати заходів до забезпечення виконання робіт за даним договором; надавати Стороні-1 за її письмовим запитом, інформацію про перебіг виконання спільних проектів; в строк не пізніше 10 числа другого місяця, що слідує за звітним кварталом надавати Стороні-1 фінансовий звіт про результати виконання даного договору; погоджувати структуру посівних площ з відповідним органом згідно з чинним законодавством; вирішувати питання фінансування виробництва, транспортування та реалізації продукції; проводити поставку необхідних матеріально-технічних ресурсів та основних засобів для виконання робіт; забезпечувати комерційну діяльність по реалізації вирощеної продукції, вести переговори з покупцями та укладати цивільно-правові угоди; зареєструвати даний договір у встановленому законодавством порядку.

За умовами підпунктів 6.1.1., 6.1.3. пункту 6 договору внеском Сторони-1 у спільний обробіток є надання доступу Стороні-2 до земельних ділянок площею, вказаною у Додатку №1, який є невід'ємною частиною даного договору. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, доступ до яких надається в якості внеску у спільний обробіток, згідно з технічною документацією про нормативну грошову оцінку Відділу Держкомзему в Олександрійському районі Кіровоградської області складає 81464413,54 грн.

За домовленістю Сторін вартістю внеску Сторони-1 складає 12219662,00 грн, або 15 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Частка Сторони-1 у спільному обробітку складає 50 відсотків (підпункт 6.1.4. пункту 6 договору).

Згідно підпункту 6.2.1. договору внеском Сторони-2 у спільний обробіток є грошові кошти, послуги, роботи, насіння, добрива, засоби захисту рослин та інші матеріальні цінності, необхідні для забезпечення річного циклу сільськогосподарських робіт в технологічні терміни та у розмірах, необхідних для досягнення мети спільної діяльності згідно Розрахунку вкладу Сторони-2, який є невід'ємною частиною даного договору. Частка Сторони-2 у спільному обробітку складає 50 відсотків. Внесок Стороною-2 здійснюється у терміни, що забезпечує технологічний процес.

Даний договір набирає чинності з моменту погодження Міністерством аграрної політики та продовольства України. Термін дії договору: з моменту набрання ним чинності до 1 березня 2019 року (підпункти 8.1., 8.1.1. пункту 8 договору).

Господарський суд враховує положення частини 1 статті 202 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до положень статті 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою, шостою статті 203 Цивільного Кодексу України.

Приписами частин 1, 2 статті 203 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Саме на відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності, як на підставу вимог про визнання договору про спільний обробіток земельної ділянки недійсним, послався прокурор, звертаючись до господарського суду із даним позовом.

За змістом частин 1, 3 статті 92 Цивільного кодексу України та статті 62 Господарського Кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом; орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень; підприємство діє на підставі статуту.

Тобто, правоздатність юридичної особи реалізується через її органи, які формують і виражають її волю зовні.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони оспорюваного договору є юридичними особами, які діють на підставі статуту.

Статут ДП "Конярство України", затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 16.03.2011 за № 76 та зареєстрований Державною реєстраційною службою України за № 2038434.

Пунктом 1.2. статуту визначено, що ДП "Конярство України" у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України (згідно змін до статуту ДП "Конярство України"), нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами контролю, а також цим статутом.

Відповідно до пункту 3.1. статуту підприємство створене з метою розвитку конярства в Україні, сприяння реалізації державної політики в сфері конярства, забезпечення ефективного розвитку кінної галузі, популяризації місцевих порід коней.

У пункті 3.3. статуту визначено види діяльності, які здійснює ДП "Конярство України".

Згідно з положеннями пункту 4.1. статуту підприємство є юридичною особою та володіє закріпленим за ним на праві господарського відання майном.

Відповідно до пункту 4.2 статуту підприємство з моменту приєднання є правонаступником прав і зобовязань, зокрема, Державного підприємства Олександрійський кінний завод №174.

За умовами пунктів 4.4., 4.5. статуту підприємство здійснює підприємницьку діяльність, формує програми діяльності, самостійно вибирає постачальників та споживачів продукції, робіт та послуг, встановлює ціни відповідно до законодавства. Підприємство за погодженням із Уповноваженим органом управління може створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи. Такі філії діють відповідно до положення про них, погодженого Уповноваженим органом управління та затвердженого наказом директора підприємства.

Згідно пункту 4.10. статуту підприємство має право у встановленому законом порядку здійснювати від свого імені правочини, у тому числі укладати угоди про спільну діяльність.

Відносини підприємства з іншими підприємствами, установами, організаціями, громадянами у усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі цивільно-правових договорів; підприємство вибирає предмет договору, визначає зобовязання, інші умови господарських відносин, що не суперечить законодавству України та цьому статуту (пункти 8.2., 8.3. статуту).

Згідно з пунктом 10 статуту ДП "Конярство України" управління підприємством здійснюється його директором, який самостійно вирішує питання діяльності підприємства в межах компетенції відповідно до статуту, у тому числі укладає цивільно-правові договори, видає довіреності.

Із матеріалів справи вбачається, що між ДП "Конярство України" та ТОВ "Агрогрупа "Деметра" було укладено договір про спільний обробіток земельної ділянки №2-21/02.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про спільну діяльність.

Статтею 1130 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Відповідно до статті 1131 Цивільного кодексу України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками (стаття 1133 Цивільного кодексу України).

Зі змісту спірного договору вбачається, що його основною метою є обєднання зусиль та певних внесків для досягнення певних господарських цілей, в результаті чого сторони отримують прибуток від спільної діяльності, що полягає розподілу відповідно до умов договору.

З огляду на матеріали справи, внеском ДП "Конярство України" за спірним договором є не сама земельна ділянка, а право доступу до неї, що не суперечить видам господарської діяльності, визначеної статутом відповідача ІІ.

Господарський суд також враховує, що спірний договір був погоджений Міністерством аграрної політики та продовольства України (відповідно до дозволу №37-27-3-13/2337 від 25.02.2014), а також те, що він був укладений ДП "Конярство України" в особі керівника філії "Олександрійський кінний завод №174" ДП "Конярство України", що діяв на підставі положення та довіреності, а ТОВ "Агрогрупа Деметра" в особі директора на підставі статуту.

Таким чином, укладаючи договір про спільний обробіток земельної ділянки сторони мали необхідний для цього обсяг цивільної дієздатності, який визначено законом, установчими документами (статутом), особи, які підписали договір, були наділені відповідними повноваженнями, підтвердженими певними юридичними документами, що відповідають вимогам чинного законодавства, тому відсутні підстави для визнання договору недійсним саме з цих обґрунтувань.

До того ж, спірним договором, який укладено між ДП "Конярство України" та ТОВ "Агрогрупа "Деметра", ніяким чином не були порушено права Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області..

При цьому господарський суд враховує наступне.

Згідно статуту ДП "Конярство України", воно засновано згідно з наказом Міністерства аграрної політики від 19.08.2010 №510 "Деякі питання розвитку кінної галузі", на основі державної власності та входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України і є підзвітним йому.

Відповідно до Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 №500/2011, воно є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінагрополітики України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань формування та забезпечення реалізації державної політики в галузі земельних відносин та здійснює контроль за землекористуванням державних підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління Мінагрополітики України, розробляє для державних сільськогосподарських підприємств обов'язкові до виконання єдині стандарти, норми та процедури землекористування.

Відповідно до Положення про Державне агентство земельних ресурсів України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), воно є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Оскільки діяльність Державного агентства земельних ресурсів України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, який очолює Міністерство аграрної політики та продовольства України, яке, в свою чергу, погодило ДП "Конярство України" укладання договору про спільний обробіток земельної ділянки, порушення прав цього органу укладенням спірного договору є недовенденим.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла на момент подання позову у даній справі) господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Статтею 29 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла на момент подання позову у даній справі) визначено повноваження прокурора, як учасника судового процесу у позовному провадженні, та передбачено, що у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах громадянина зазначений орган чи громадянин набуває статуту позивача, а в разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається у позовній заяві.

Відповідно до статті. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, яка діяла на момент подання позову у даній справі) підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Обираючи форму представництва, передбачену частиною п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа, представник, на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи, довірителя, і виконує процесуальні дії у суді в її інтересах, набуваючи, змінюючи, припиняючи, для неї права та обов'язки.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Для розуміння поняття "охоронюваний законом інтерес" важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

Обґрунтовуючи порушення інтересів держави, прокурор послався на те, що спірна земельна ділянка перебуває у власності держави, а незаконне її використання відповідачами спричиняє шкоду інтересам держави.

Проте, ні прокурор, ні позивач не довели та не підтвердили належними доказами, як того вимагають статті 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, того яким же чином використання Державним підприємством "Конярство України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" спірних земельних ділянок спричиняє шкоду державі.

Оскільки вимоги прокурора є необґрунтованими в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

З огляду на викладене клопотання відповідача про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню господарським судом.

Враховуючи приписи статті 49 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд покладає витрати по сплаті судового збору на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 44, 49, 82 - 85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (25006, м.Кіровоград, вул. Тимірязєва, 84, ідентифікаційний код 39767636) на користь Державного бюджету України (р/р 3002 в Головному Управлінні Державної казначейської служби України у Кіровоградській області, МФО 823016, код 38037409, отримувач коштів УК у м. Кіровограді (м. Кіровоград) 22030001) - 2436,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 08.12.2015.

Головуючий суддя О.Б. Шевчук

Суддя О.А. Змеул

Суддя Т.В. Макаренко