ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.11.2015 Справа № 920/1565/15

За позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро»,

м. Миколаїв

до відповідача: Селянське-фермерське господарство «Обрій», смт. Липова Долина, Сумська область,

про стягнення 16 330 грн. 20 коп.

СУДДЯ ЗАЄЦЬ С. В.

Представники сторін:

від позивача: представник ОСОБА_1 (довіреність № 22/04 від 22.04.2015 р.);

від відповідача: не зявився;

при секретарі судового засідання Даніловій Т. А.

Суть спору: позивач подав позовну заяву № 238 від 17.08.2015 р., в якій просить суд стягнути з відповідача 13378,11 грн. курсову різницю, 1568,84 грн. 36% річних, 1432,67 грн. пені, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

04.11.2015 р. за № 433 позивачем було подане клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 05.11.2015 р. було задоволено клопотання позивача про забезпечення участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відповідно до ст. 741 ГПК України суд проводить судове засідання за допомогою технічних засобів відеозапису

Представник позивача надав у судове засідання заяву про уточнення позовних вимог № 487 від 04.11.2015 р., відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь позивача 13378,11 грн. курсову різницю, 1568,84 грн. 36% річних, 1385,25 грн. пені, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

Положеннями Господарсько процесуального кодексу України не передбачене право позивача на подання заяв про «уточнення» позовних вимог. Виходячи зі змісту поданої позивачем заяви та позовної заяви суд розцінює подану заяву як заяву про зменшення розміру позовних вимог, оскільки позивачем зменшується кількісний показник за тією ж самою вимогою, яку заявлено було в позовній заяві.

Враховуючи зазначене та положення ст. 22 Господарсько процесуального кодексу України, відповідно до якої позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог, суд приймає до розгляду подану заяву як заяву про зменшення позовних вимог.

Представник позивача заявлені позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на участь у даному судовому засіданні (ухвалу про порушення провадження у справі відповідачем отримано 21.10.2015 р., про відкладення розгляду справи 06.11.2015 р., про що свідчать залучені до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу), клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача в дане судове засідання не надходило, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, тому враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до ст . 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, господарський суд встановив:

07 травня 2014 року, між товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» та селянським (фермерським) господарством «Обрій», був укладений договір поставки № ПО 100/14.

Відповідно до п. 2.1 Договору відповідачеві постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначається Додатками та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невідємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.2. Договору, ціна продукції, що поставляється за цим Договором, вказується в додатках в національній валюті та визначається в залежності від виду Товару (Засоби ОСОБА_2 (ЗЗР) Насіння, Насіння Вітчизняного виробництва, Міндобрива та Мікродобрива.

Приписами пункту 2.3 Договору встановлено, що загальна сума Договору визначається сукупністю додатків та /або накладних та/або рахунків-фактур, що зазначені в п. 2.1. Договору, та які є невід'ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у Додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна .

З матеріалів справи вбачається, що факт поставки товару позивачем відповідачеві та прийняття товару відповідачем підтверджується видатковою накладною № 4482 від 27.05.2014 р. та довіреністю № 48 від 27.05.2014 р., виданою і підписаною керівником Відповідача на ім'я ОСОБА_3

Відповідно до приписів пункту 3.2. Договору, порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Додатках до даного договору.

Як вбачається з п. 3.2 додатку № 1 від 26.05.2014 р. до основного Договору кінцевою датою оплати за поставлений товар є 24 жовтня 2014 року.

За умовами п. 3.1. додатку № 1 до Договору Відповідач сплачує 10% вартості товару, що складає 40 08,8 грн. в строк до 28.05.2014 р.

Залишок суми 90% вартості товару, що складає 36079,20 грн. відповідач сплачує до 24 жовтня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що зобовязання за договором відповідачем було виконане з порушенням термінів розрахунків, стосовно оплати 10 % вартості поставленого товару лише 24 червня 2014 року на суму 4008,8 грн., залишок в сумі 36079,20 грн. також сплачено з порушенням, обумовлених договором термінів - кошти перараховані наступним чином:

- 29.10.2014 р. на суму 10 000,00 грн.,

- 01.12.2014 р. на суму 5 000,00 грн.,

- 05.12.2014 р. на суму 10 000,00 грн.,

- 23.12.2014 р. на суму 5 000,00 грн.,

- 18.02.2015 р. на суму 2 000,00 грн.,

- 17.03.2015 р. на суму 4 079,20 грн.

Окрім цього, відповідно до п. 3.4. Договору сторони погодили, що в тому випадку коли курс на міжбанківськиій валютній біржі , щодо продажу дол. США до гривні на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення додатку, сторони для визначення суми належної до сплати використовують таку формулу: С=А1/А2 х В, де С сума належна до сплати, В ціна товару на момент підписання додатку, А1 (курс на міжбанківській валютній біржі, щодо продажу дол. США до гривні) на день перерахування коштів, А2 (курс на міжбанківській валютній біржі, щодо продажу дол. США до гривні) на день підписання відповідного додаткую При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку покупець зобовязаний сплатити постачальнику, як належну оплату повної вартості товару, визначається з врахуванням умов ч. 1 цього пункту шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США на курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу дол. США до гривні на день проведення оплати.

За розрахунком позивача курсова різниця становить 13 378 грн. 11 коп., при цьому позивачем було враховано, що на день укладення додатку № 1 до Договору, максимальний курс гривні по відношенню до долара США на міжбанківській валютній біржі становив 12,1 грн. за 1 долар., а також те, що на день проведення розрахунків курс долара був вищій, а саме:

- на 29.10.2014 (сплата відповідачем 10000,00 грн.) курс долара - 13,5000;

- на 01.12.2014 (сплата відповідачем 5000,00 грн.) курс долара - 15,4100;

- на 05.12.2014 (сплата відповідачем 10000,00 грн.) курс долара - 15,8500;

- на 23.12.2014 (сплата відповідачем 5000,00 грн.) курс долара - 16,2000;

- на 18.02.2015 (сплата відповідачем 2000,00 грн.) курс долара - 27,3000;

- на 17.03.2015 (сплата відповідачем 4079,20 грн.) курс долара становив 22,5000.

Відповідачем контррозрахунок курсової різниці надано не було, письмові заперечення щодо здійснених нарахувань у справі відсутні.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати, господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог до виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодксу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що позивачем договірні зобовязання виконані в повному обсязі, відповідач зобовязання за договором виконав з порушення термінів розрахунків, чим порушив майнові права позивача, окрім цього встановлено, що курс долара США по відношенню до гривні на день укладення договору (додатків) вищій ніж на день розрахунків.

Згідно приписів ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковим.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що факт заборгованості відповідача підтверджується матеріалами справи, останнім не подано ні доказів сплати боргу, ні аргументованих заперечень проти позову, тому суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 13378 грн. 11 коп. заборгованості (курсової різниці).

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення пені, позивач зазначає, що згідно з п. 7.1.1 договору сторони погодили, що відповідач за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення, а також п.7.9 сторони погодили те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобовязання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.. 259 Цивільного кодексу України продовжується до 3-х років.

Згідно з поданим позивачем розрахунком, відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 1383 грн. 25 коп.

Оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачене діючим законодавством України та умовами договору, пеня нарахована в межах визначеного ст. 232 Господарського кодексу України строку, відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 1383 грн. 25 коп. є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення 36 % річних позивач зазначає, що відповідно до пункту 7.8 Договору сторони погодили, що в разі невиконання відповідачем зобовязань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобовязань передбачених розділом 3 цього договору відповідач, відповідно до ст.. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь позивача крім суми заборгованості 36% річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідним додатком до Договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Відповідно до поданого розрахунку відповідачу нараховано 1568 грн. 84 коп. 36 % річних.

Відповідачем контрозрахунок нарахованої суми 36% річних суду не надано, заперечення щодо нарахованої суми, також суду не надані.

Тому, враховуючи, що право позивача на стягнення з відповідача 36 % річних передбачене умовами укладеного між сторонами договору, господарський суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1568 грн. 84 коп. 36 % річних.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 218 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Обрій» (42500, Сумська область, Липоводолинський район, селище міського типу ОСОБА_4, вул. Роменська, 4, код 23999986) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Агро» (54000, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 143, код 35472893) 13 378 грн. 11 коп. заборгованості (курсової різниці), 1568 грн. 84 коп. - 36 % річних, 1383 грн. 25 коп. пені, 1218 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.11.2015 року.

СУДДЯ С. В. ЗАЄЦЬ