КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа№ 911/2048/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства ,,Нова лінія", Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім Запад"

на рішення господарського суду Київської області від 18.08.2015р.

у справі № 911/2048/15 (суддя Подоляк Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім Запад"

до Приватного акціонерного товариства ,,Нова лінія"

про стягнення 356 823,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім Запад" (далі - позивач) звернулося в господарський суд Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства ,,Нова лінія" (далі - відповідач) про стягнення 356 823,65 грн.

Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем зобов'язань за Договором поставки № 8104/100812 від 12.08.2010р. щодо своєчасної оплати товару, отриманого у вересні - листопаді 2013р. Також в позові зазначено, що рішенням господарського суду Київської області стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу - 7 453 378,97 грн. за названим договором, інфляційні та 3% річних за період до 07.07.2014р. Рішення суду щодо стягнення основного боргу в сумі 7 453 378,97 грн. набрало законної сили 09.09.2014р., але зазначені кошти надійшли на рахунок позивача лише 24.09.2014р.

Рішенням господарського суду Київської області від 18.08.2015р. у справі № 911/2048/15 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 216 147,99 грн. інфляційних втрат, 9 189,10 грн. - 3% річних, 4 506,74 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на положення ЦК та ГК України і дійшов висновку про доведеність позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду Київської області від 18.08.2015р. у справі № 911/2048/15 скасувати, прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення та неправильне застосування норм матеріального права, а висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи. Зокрема, скаржник зазначає, що позивач, вчасно неповідомивши відповідача у письмовому вигляді про зміну банківських реквізитів, передбачених договором, фактично позбавив його можливості здійснити оплату за договором № 8104/100812 від 12.08.2010р. та виконати рішення господарського суду Київської області від 07.07.2014р. у добровільному порядку. На думку скаржника, порушення строків виконання зобов'язання сталося з вини кредитора (позивача), який не вчинив дій, що встановлені договором, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку, а саме, не повідомив його про зміну банківських реквізитів. За таких обставин, як вказує відповідач, збитки позивача не є результатом порушення його прав з боку ПрАТ ,,Нова лінія", а судом першої інстанції неправильно застосовано норми ст.ст. 612, 613 ЦК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Агрикова О.В., Рудченко С.Г. та призначено розгляд скарги у справі на 13.10.2015р.

05.10.2015р. на адресу Київського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга позивача у даній справі - ТОВ ,,Торговий дім Запад", у якій він просить рішення господарського суду Київської області від 18.08.2015р. у справі № 911/2048/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути заявлену в позові суму. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції допущено неповноту встановлення обставин справи, висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосувано норми матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що саме лише прийняття рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ст. 625 ЦК України коштів. Так, позивач вказує, що рішенням господарського суду Київської області від 07.07.2014р. в іншій справі № 911/2288/14 позовні вимоги задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача, зокрема, 3% річних та інфляційні втрати, розраховані за період до 07.07.2014р., тому 3% річних та інфляційні втрати мають розраховуватись саме від цієї дати та до моменту виконання рішення, а не з дати набрання рішенням суду законної сили, як зазначив суд першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім Запад" на рішення господарського суду Київської області від 18.08.2015р. прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Жук Г.А., Мальченко А.О. на підставі розпорядження заступника голови суду від 07.10.2015р. у зв'язку з виходом суддів Жук Г.А. та Мальченко А.О., які входять до складу постійної колегії суддів, з відпустки. Об'єднано розгляд апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства ,,Нова лінія" та Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім Запад" в одне провадження та призначено їх розгляд на 13.10.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015р. розгляд апеляційних скарг у справі № 911/2048/15 відкладено на 10.11.2015р. на підставі ст. 77 ГПК України. Вказаною ухвалою зобов'язано ПрАТ ,,Нова лінія" подати суду докази доплати судового збору в розмірі 4 057,12 грн. в строк до 10.11.2015р. та докази зарахування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у даній справі, до спеціального фонду Державного бюджету України; зобов'язано ТОВ ,,Торговий дім Запад" подати суду докази доплати судового збору в розмірі 4 281,86 грн. в строк до 10.11.2015р. та докази зарахування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у даній справі, до спеціального фонду Державного бюджету України.

На виконання вимог вказаної ухвали сторонами подано витребувані судом документи.

В судовому засіданні 10.11.2015р. оголошено перерву до 24.11.2015р.

Ухвалою суду від 16.11.2015р. розгляд скарг у справі № 911/2048/15, який призначено на 24.11.2015р. відкладено на 01.12.2015р. у зв'язку з перебуванням судді - доповідача Сухового В.Г. 24.11.2015р. у відрядженні (участь у XIII з'їзді суддів).

У судовому засіданні 01.12.2015р. представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, заперечивши проти доводів скарги відповідача, представник відповідача, в свою чергу, підтримав доводи своєї апеляційної скарги, заперечивши проти доводів апеляційної скарги позивача.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційних скарг, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила таке.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 8104/100812 від 12.08.2010р., який укладено між Приватним акціонерним товариством ,,Нова лінія", як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім Запад", як постачальником. За змістом п. 1.1 договору постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця, в період дії цього договору, товари разом із усіма їх приналежностями та документами, що стосуються товарів, в асортименті, який визначений у замовленні покупця, та за цінами, зазначеними у специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору, а покупець - прийняти і оплатити їх на умовах цього договору.

У п.п. 5.1, 5.2 договору визначено, що покупець оплачує товари шляхом банківського переказу на поточних рахунок постачальника, визначений у договорі, протягом 90 календарних днів з моменту прийому товару покупцем за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені податкові та видаткові накладні до головного офісу покупця, в термін не більше ніж 3 банківських дні з дня поставки товарів. Якщо постачальник не надасть видаткові та податкові накладні до головного офісу покупця вчасно, про що свідчать відсутність підпису відповідальної особи покупця на зазначених документах, покупець має право затримати розрахунок за товар поставлений постачальником за такими документами (на відповідний час затримки у наданні відповідних документів, на відповідний час затримки у наданні документів. При цьому до покупця не застосовується відповідальність, передбачена п. 8.4. даного договору, Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України та іншим законодавством.

28.12.2012 між сторонами договору підписано додаткову угоду № 10 до договору, згідно якої вони погодили змінити умови договору, зокрема, п. 12.1 договору викласти у наступній редакції: Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013р., а в частині виконання гарантійних зобов'язань - до повного їх виконання.

Рішенням господарського суду Київської області від 07.07.2014р. у справі № 911/2288/14 встановлено, що у ПрАТ ,,Нова лінія" перед ТОВ ,,Торговий дім Запад" наявна заборгованість за Договором з оплати отриманого у період з вересня 2013 по листопад 2013 року товару, у вигляді основного боргу у сумі 7 453 378,97 грн., яку стягнуто рішенням суду на користь позивача. Також при розгляді вказаної справи позивачем - ТОВ ,,Торговий дім Запад" заявлялись вимоги про стягнення з відповідача - ПрАТ ,,Нова лінія" інфляційних втрат у сумі 677 534,54 грн. та трьох процентів річних у сумі 82 003,70 грн. за період до 07.07.2014 включно, які задоволено судом.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказував на те, що він намагався належним чином виконати свої грошові зобов'язання у добровільному порядку шляхом здійснення оплати вказаного боргу на рахунок позивача, проте платежі було відхилено з огляду на те, що рахунок позивача закрито, а тому прострочення виконання грошового зобов'язання сталося з вини позивача.

Колегія суддів, з огляду на встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у даній справі, однак зазначає таке.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Підставою позову у даній справі є договір № 8104/100812 від 12.08.2010р., з якого виникло грошове зобов'язання в сумі 7 453 378,97 грн., та саме на суму якого позивач нарахував інфляційні та проценти річних згідно зі ст. 625 ЦК України.

Як встановлено судовими рішеннями у справі № 911/2288/14, заборгованість відповідача ПрАТ ,,Нова лінія" за договором № 8104/100812 від 12.08.2010р. становить 7 453 378,97 грн. (основний борг), 3% річних та інфляційні втрати стягнуто судом за період до 07.07.2014 включно.

Вказані обставини не потребують доказування в порядку ст. 35 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з виписки АБ ,,Південний" (а.с. 101), сплату основного боргу відповідачем здійснено за рішенням суду 24.09.2014р.

В пункті 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 ,,Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Згідно з положеннями ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та процентів річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Відповідно до п. 5.1 договору покупець (відповідач) оплачує товари шляхом банківського переказу на поточних рахунок постачальника, визначений у договорі, протягом 90 календарних днів з моменту прийому товару покупцем за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені податкові та видаткові накладні до головного офісу покупця, в термін не більше ніж 3 банківських дні з дня поставки товарів.

Втрати внаслідок інфляції у позивача виникли в той період, коли відповідач, в порушення вимог ст. 526 ЦК України, не виконував належним чином, відповідно до умов договору та вимог законодавства своїх зобов'язань по оплаті грошових коштів за договором № 8104/100812 від 12.08.2010, що встановлено судовим рішенням у справі № 911/2288/14. Доказів щодо наявності обставин, зазначених в п. 5.2 Договору, які б звільняли від відповідальності у зазначений період, відповідачем не надано і матеріали справи не містять.

Таким чином, нарахування інфляційних та 3% річних позивач має право проводити на заборгованість відповідача аж до моменту повного погашення основного боргу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем розраховано інфляційні втрати з простроченої суми основного боргу 7 453 378,97 грн. за період прострочення з 08.07.2014 по 24.09.2014 в розмірі 308 427,74 грн., 3 % річних з вказаної простроченої суми боргу за період прострочення з 08.07.2014 по 24.09.2014 в розмірі 48 395,91 грн.

Суд першої інстанції непогодився з тим, що позивач нарахував інфляційні та 3% річних з 08.07.2014р., ототожнивши цей день з наступним днем після прийняття рішення господарським судом Київської області від 07.07.2014р., та здійснив власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних з дати набрання рішенням господарського суду Київської області від 07.07.2014 у справі 911/2288/14 законної сили - 09.09.2014 по 24.09.2014р., при цьому послався на те, що відповідальність за невиконання грошового зобов'язання виникла з рішення суду від 07.07.2014р.

Однак, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, з огляду на те, що у даному випадку грошове зобов'язання в сумі 7 453 378,97 грн., на яке нараховано заявлені позивачем інфляційні та 3% річних, виникло не з рішення суду, а з договору, що підтверджується змістом позовної заяви та розрахунком стягуваної суми (на суму основного боргу за Договором).

За змістом ст.ст. 611, 612 ЦК України правові наслідки, встановлені договором або законом, настають у разі порушення зобов'язання, а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Тобто, за нормами чинного законодавства, відповідальність за порушення, зокрема, строків виконання зобов'язання настає відразу після такого порушення, а не з якоїсь іншої події, в т.ч. із судового рішення про стягнення боргу.

Таким чином, 3% річних та інфляційні втрати мають розраховуватись за період прострочення з 08.07.2014р. (оскільки рішенням суду у справі № 911/2288/14 дані нарахування стягнуто за попередній період до 07.07.2014 включно) до 23.09.2014р. включно (оскільки день сплати - 24.09.2014р. не є днем прострочення).

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок 3% річних та встановлено, що він виконаний невірно, оскільки до періоду прострочення безпідставно включено день погашення заборгованості - 24.09.2014р.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних за період прострочення сплати основної суми боргу в розмірі 7 453 378,97 грн. за період з 08.07.2014р. по 23.09.2014р., колегія суддів зазначає, що 3% річних за вказаний період становлять 47 783,31 грн.

Порядок проведення підрахунку інфляційних втрат передбачено листом Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97 ,,Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", відповідно до якого розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення сплати заборгованості. Сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем за період прострочення з липня 2014р. по вересень 2014р. в розмірі 308 427,74 грн., колегія суддів вважає його вірним.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 47 783,31 грн. та інфляційні втрати в розмірі 308 427,74 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Судом першої інстанції наведеного вище не враховано та невірно визначено період нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Заперечення відповідача проти позовних вимог з підстав того, що він намагався належним чином виконати свої грошові зобов'язання у добровільному порядку, але платежі було відхилено у зв'язку з закриттям рахунку позивача, а тому, як вважає відповідач, прострочення виконання грошового зобов'язання сталося з вини позивача, колегією суддів відхиляються з огляду на таке.

За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Відповідно до ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання.

Отже, неможливість виконання боржником грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання, оскільки за своєю правовою природою інфляційні є компенсацією обезцінення національної валюти за період утримання боржником коштів, належних кредитору, а три проценти річних є платою, встановленою законом, за користування коштами, що належать до сплати кредитору.

Крім того, відповідач не був позбавлений можливості сплатити основний борг за договором у період з дня настання строку оплати за останньою поставкою (листопад 2014р. + 90 днів) до дня закриття зазначеного в Договорі рахунку (20.06.2014р.), тобто з березня по червень 2014р., оскільки доказів вчинення відповідних дій за вказаний період відповідачем не надано. Також відповідачем не надано належних та допустимих доказів перерахування коштів на рахунок позивача після 20.06.2014р. та доказів повернення вказаних коштів банківською установою в зв'язку з тим, що вказаний рахунок закритий.

Посилання відповідача на роздруківку (скріншот) від 27.07.2015р. з комп'ютерної програми ОТП online Клієнт (а.с. 124) про відключення з 01.07.2014р. філії банку позивача не є належним і допустимим доказом вчинення відповідачем дій, спрямованих на фактичну сплату суми основного боргу.

В матеріалах справи наявні докази (копія листа відповідача № 2776 від 09.09.2014р. та копія відповіді позивача від 22.09.2014р., а.с. 97, 98) звернення відповідача щодо неможливості оплати та банківських реквізитів позивача лише у вересні 2014р.

За таких обставин, заперечення відповідача є необґрунтованими та спростовуються наведеним вище, а посилання на порушення судом першої інстанції норм ст.ст. 612, 613 ЦК України безпідставним.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства ,,Нова лінія" колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки вони спростовуються викладеним вище.

У зв'язку з наведеним, враховуючи невірне визначення судом першої інстанції періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до приписів ст. 104 ГПК України рішення господарського суду Київської області від 18.08.2015р. у справі № 911/2048/15 підлягає зміні в частині розміру 3% річних та інфляційних втрат, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім Запад" підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати за подання позову та апеляційної скарги розподіляються відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103 - 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ,,Нова лінія" залишити без задоволення, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім Запад" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Київської області від 18.08.2015р. у справі № 911/2048/15 змінити, виклавши п. 2 резолютивної частини рішення в такій редакції:

,,2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства ,,Нова лінія" (код 30728887) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім Запад" (код 37049777) 308 427,74 грн. інфляційних втрат, 47 783,31 - 3% річних, 7 124,22 грн. витрат по сплаті судового збору."

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства ,,Нова лінія" (код 30728887) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім Запад" (код 37049777) 7 836,64 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити господарському суду Київської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко