РІШЕННЯ

"15" жовтня 2015 р.Справа № 921/771/15-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я.

розглянув матеріали справи

за позовом: Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради, бул. Шевченка, 21, м. Тернопіль, 46000

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Корсар", вул. 15 Квітня, 15а, м. Тернопіль, 46016

про cтягнення заборгованості в сумі 342 801,08 грн.

за участю представників сторін

позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність № 266/9-у від 14.02.2013 р.)

відповідача: ОСОБА_2 адвокат (договір про надання правової допомоги від 14.10.2015 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 375 від 24.02.2012 р.)

В судових засіданнях представникам сторін розяснювались процесуальні права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України. За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється. В судовому засіданні 15.10.2015 року оголошувалась вступна та резолютивна частина рішення.

Суть справи: Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради звернулося в господарський суд Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корсар" про стягнення заборгованості в сумі 342 801,08 грн., з яких: 312 513,24 грн. заборгованість по орендній платі, 29 505,72 грн. пеня та 782,12 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовуються неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань за Договором оренди нежитлових приміщень комунальної власності № 12039 від 01.12.1999 року в частині сплати орендних платежів за період з 01.04.2007 року по 31.12.2011 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 312 513,24 грн. Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати, позивачем на підставі п. 3.4. Договору нараховано відповідачу пеню в розмірі 29 505,72 грн. та на підставі ст. 625 ЦК України три відсотки на річних у розмірі 782,12 грн.

Ухвалою суду від 03.08.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та її розгляд призначено в судовому засіданні на 18.08.2015 року. Ухвалою суду від 18.08.2015 року, у зв'язку з неявкою представників сторін, розгляд справи відкладався до 17.09.2015 року. Ухвалою суду від 07.09.2015 року продовжено строк розгляду спору та розгляд справи відкладався до 06.10.2015 року. Ухвалою суду від 06.10.2015 року розгляд справи відкладався до 15.10.2015 року.

15.10.2015 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив (вх. № 21861 від 15.10.2015 року) на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивачем порушено строк звернення до суду, оскільки останній строк позовної давності по договору оренди по заборгованості за вересень 2011 року закінчився в жовтні 2014 року, у зв'язку з чим просить суд застосувати позовну давність.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, вимоги ухвал суду виконала, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити повністю з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позовних вимог заперечив з підстав наведених у позовній заяві, просив застосувати позовну давність.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

02.12.1996 року між Фондом комунального майна міста Тернополя та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корсар" укладено договір оренди нежитлових приміщень № 12039 площею 329,2 кв.м. за адресою м. Тернопіль, вул. 15 Квітня, 15а. Термін дії договору визначено сторонами до 01.12.1999 року.

01.12.1999 року між Управління економіки Тернопільської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корсар" укладено новий договір оренди нежитлових приміщень комунальної власності № 12039 (далі по тексту Договір).

Факт укладення договору та його неодноразового продовження, встановлений рішенням господарського суду Тернопільської області від 20.09.2011 року у справі № 7/51/5022-936/2011 та у рішенні господарського суду Тернопільської області від 28.10.2011 року у справі № 10/139-3297(12/207-3981).

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно Положення "Про Управління комунальної власності Тернопільської міської ради", яке затверджене рішенням Тернопільської міської ради від 28.09.2006 р. № 5/2/48 "Про затвердження положень про виконавчі органи міської ради" Управління комунальної власності є виконавчим органом Тернопільської міської ради та правонаступником майнових і немайнових прав та зобов'язань Управління обліку та контролю за використанням комунального майна департаменту економіки.

Департамент економіки, підприємництва та управління комунальним майном Тернопільської міської ради є правонаступником майнових і немайнових прав та зобов'язань Управління комунальної власності Тернопільської міської ради згідно рішення від 21.08.2008 року № 5/20/1.

Згідно рішення сесії Тернопільської міської ради від 04.12.2010 року Департамент економіки, підприємництва та управління комунальним майном реорганізоване шляхом поділу та створено з нього Управління економіки, промисловості та праці та Управління обліку та контролю за використанням комунального майна.

Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради (позивач) є правонаступником майнових і немайнових прав та зобов'язань Департаменту економіки, підприємництва та управління комунальним майном Тернопільської міської ради згідно рішення від 17.05.2012 року за № 6/21/24.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 20.09.2011 року у справі № 7/51/5022-936/2011 встановлено факт продовження дії Договору до 31.12.2011 року.

Рішенням господарського суду Тернопільської області у справі № 10/139-3297 (12/207-3981) від 28.10.2011 року встановлено факт оплати відповідачем орендної плати за користування приміщенням по березень 2007 року.

Відповідно до рішення господарського суду Тернопільської області від 20.09.2011 року у справі № 7/51/5022-936/2011 відповідача визнано співвласником приміщення по вул. 15 Квітня, 15-А, м. Тернопіль, загальною площею 326,38 м.кв., в частині зроблених відповідачем покращень на суму 212 540,76 грн., що становить 49,99% від вартості новоствореного майна за період 1998-2003 років.

Рішення господарського суду Тернопільської області від 20.09.2011 року у справі № 7/51/5022-936/2011 набрало законної сили 21.12.2011 року на підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2011 року, яким рішення господарського суду Тернопільської області залишено без змін.

Згідно п. 4.3. Договору Орендар зобов'язався своєчасно і в повному обсязі вносити Орендодавцю орендну плату.

Відповідно до п. 3.1. Договору розрахунок орендної плати проводиться згідно "Методики розрахунку орендної плати за оренду комунального майна". Затвердженої рішенням міської ради від 18.12.1998 р. Орендна плата становить 764,77 грн. за перший місяць оренди і перераховується Орендарем на рахунок Орендодавця не пізніше 15 числа наступного місяця із урахуванням щомісячного коефіцієнту інфляції.

Між сторонами 04.01.2005 року укладено Додаток до Договору оренди нежитлових приміщень комунальної власності № 12039 від 01.12.1999 р., яким внесли зміни в п. 3.1. Договору, а саме встановили орендну плату в розмірі 3 205,20 грн. за перший місяць оренди.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що невнесена своєчасно сума орендної плати при сплаті збільшується на індекс інфляції попередніх місяців в залежності від часу прострочення.

Згідно ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним з наслідків порушення зобовязання, передбачених ст. 611 ЦК України є сплата неустойки.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїх зобов'язань перед позивачем по Договору щодо сплати орендної плати належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за період з 01.04.2007 року по 31.12.2011 року на суму 312 513,24 грн.

Щодо твердження відповідача, що оскільки він на підставі рішення господарського суду Тернопільської області від 20.09.2011 року у справі № 7/51/5022-936/2011 став співвласником орендованого приміщення в частині зроблених покращень на суму 212 540,76 грн., що становить 49,9% від вартості новоствореного майна за період 1998-2003 років, то відповідно з жовтня 2011 року відповідач орендував 51,01% приміщень, орендна плата за яке сторонами не встановлювалася, а тому заявлені позивачем з жовтня по грудень 2011 року вимоги по орендній платі визначені за цілісний об'єкт є безпідставними, суд зазначає наступне.

Рішення господарського суду Тернопільської області від 20.09.2011 року у справі № 7/51/5022-936/2011 набрало законної сили 21.12.2011 року на підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2011 року, яким рішення господарського суду Тернопільської області залишено без змін.

Таким чином, відповідач став співвласником орендованого приміщення не з вересня 2011 року, а з 21.12.2011 року.

З розрахунку позовних вимог вбачається, що позивачем нараховано заборгованість за грудень 2011 року наступним чином: "грудень по 21.12.2011 року на суму 5 003,20 грн., грудень з 22.12.2011 року на суму 1 169,46 грн., всього на загальну суму 6 172,66 грн. З даного розрахунку вбачається, що позивач розрахував заборгованість відповідача за грудень місяць 2011 року з врахуванням рішення господарського суду Тернопільської області від 20.09.2011 року у справі № 7/51/5022-936/2011.

Отже, суд вважає, що позивачем правильно нараховано відповідачу заборгованість за період з 01.04.2007 року по 31.12.2011 року на загальну суму 312 513,24 грн.

Згідно з приписами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати Орендар сплачує пеню (від несплаченої суми) в розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який стягується пеня, за кожен день прострочення.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору щодо своєчасної оплати орендної плати, позивачем нараховано відповідачу пеню (за період з грудня 2007 року по грудень 2011 року) на загальну суму 29 505,72 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Позивачем згідно розрахунку позовних вимог нараховано відповідачу три відсотки річних (за період з грудня 2007 року по грудень 2011 року) на загальну суму 782,12 грн.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений до домовленістю сторін.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяці та число останнього року строку. До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п'ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що орендна плата перераховується Орендарем на рахунок Орендодавця не пізніше 15 числа наступного місяця.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за період з 01.04.2007 року по 31.12.2011 року.

Враховуючи приписи п. 3.1. Договору, перебіг строку позовної давності за останній місяць періоду (грудень 2011 року), за який просить позивач стягнути з відповідача заборгованість, розпочався з 16.01.2015 року.

Позивачем позовну заяву на розгляд суду подано 30.07.2015 року, тобто зі спливом позовної давності.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позовні у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України.

Судом встановлено, що позивач підставно звернувся до суду за захистом порушеного відповідачем права щодо несвоєчасної оплати орендної плати, однак таке звернення відбулося зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання; господарський суд може запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи.

Відповідачем через канцелярію суду 15.10.2015 року подано відзив (вх. № 21861 від 15.10.2015 року) на позовну заяву, в якому зазначив про пропущення позивачем строку для звернення з позовною заявою до суду. У відзиві на позовну заяву відповідач послався на ст. 267 ЦК України щодо спливу строку позовної давності.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач підставно звернувся до суду за захистом порушеного права, належним чином та допустимими доказами обґрунтував свої позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за період з 01.04.2007 року по 31.12.2011 року в сумі 312 513,24 грн., пені в сумі 29 505,72 грн. та 3% річних в сумі 782,12 грн., однак зі спливом позовної давності і відповідно в силу ст. 267 ЦК України, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати по справі слід покласти на позивача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 267 Цивільного кодексу України та ст.ст. 1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 35, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.12.2015 року.

Суддя Боровець Я.Я.