ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.12.15р. Справа № 904/8342/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕФЕНС", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення індексу інфляції, 3% річних за договором № 14-16/173-КП від 24.01.2014 року в розмірі 118 633,42 грн.

Суддя Бєлік В.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю № б/н від 08.10.2015р.

ОСОБА_2 представник за довіреністю № б/н від 08.10.2015р.

від відповідача: ОСОБА_3 представник за довіреністю № ББУ/ПУ435/ВП/14 від 16.12.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дефенс" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля 3 % річних в розмірі 5 670,01 грн., інфляційні втрати 112 963,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не виконав умови договору № 14-16/173-КП від 24.01.2014 р. щодо оплати заборгованості за поставлений товар та рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/667/15 від 26.02.2015 р. Внаслідок того, що заборгованість продовжувала існувати, позивачем було донараховано відповідачу 3% річних від простроченої суми у розмірі 5 670,01 грн. та інфляційні втрати у розмірі 112 963,41 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2015 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.10.2015 р.

15.10.2015 р. розгляд справи відкладено на 10.11.2015 р.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов зазначив, що виконання заходів по примусовому виконанню рішення господарського суду покладено на державну виконавчу службу, звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних є безпідставним. Крім того, відповідач наголосив, що позивач не застосовував досудове врегулювання спору та не звертався до відповідача з вимогою про сплату інфляційних та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу за поставлену продукцію.

Також відповідач надав контррозрахунок 3% річних.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2015 р. продовжено строк розгляду спору по справі до 01.12.2015 р. та відкладено її розгляд на 01.12.2015 р.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи представниками сторін не заявлялись.

В судовому засіданні 01.12.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дефенс" та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля було укладено Договір № 14-16/173-КП від 24.01.2014р. (далі - Договір поставки) та 20.03.2014р. було підписано Додаткову угоду до Договору поставки.

Відповідно до п. 1.1. Договору поставки в редакції Додаткової угоди, в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, позивач зобов'язується поставити, а відповідач прийняти та оплатити: паливо (бензин, дизельне паливо - далі продукція), на підставі талонів на паливо та обладнання виробничо-технічного призначення (далі-обладнання), в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому Договорі та Специфікаціях, які є невід'ємними частинами Договору.

Як зазначено у п. 2.3. Договору поставки, позивач у якості доказу поставки талонів надає видаткову накладну, податкову накладну.

У п. 2.5. Договору поставки зазначено про те, що при отриманні талонів, відповідач зобов'язаний перевірити кількість талонів, їх номінал, зазначений на талонах асортимент палива та автозаправочну станцію, визначену у п. 2.2.

Відповідно до п. 3.1. Договору поставки в редакції Додаткової угоди, загальна сума Договору визначається загальною сумою всіх Специфікацій по даному Договору, яка не може перевищувати 8 000 000 грн., з ПДВ. Ціна на поставлену позивачем продукцію та/або обладнання визначається сторонами у відповідних Специфікаціях до цього Договору.

Згідно з п. 3.2. Договору поставки в редакції Додаткової угоди, розрахунки за поставлену позивачем продукцію та/або обладнання по даному Договору здійснюються відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, на 20 календарний день, з моменту поставки продукції та/або обладнання, якщо інший більший строк відстрочки не обумовлений у відповідних Специфікаціях до даного Договору.

Пунктом 5.7. Договору поставки в редакції Додаткової угоди передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції та/або обладнання, відповідач сплачує позивачу неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки оплати від вартості, не оплаченої продукції та/або обладнання.

У п. 6.1. Договору поставки зазначено про те, що цей Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами. У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх обов'язків по Договору, строк дії Договору продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов'язань.

На виконання умов вищезазначеного Договору поставки, за період з лютого 2014 року по жовтень 2014 рік позивач здійснив поставку талонів відповідачу на загальну суму 2207475,96 грн. Факт передачі підтверджується видатковими накладними та довіреностями на отримання цінностей. Талони були прийняті відповідачем без жодних претензій чи зауважень. Таким чином, позивачем були виконані зобов'язання у повному обсязі й належним чином.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідач не здійснив оплату за поставлену продукцію на суму 287437,92 грн., що була поставлена відповідно до: специфікації від 21.08.2014р. (строк оплати 25.09.2014р.) та згідно з видатковою накладною № РН-00000014 від 26.08.2014р. на суму 260 305,92 грн.; відповідно до специфікації від 24.09.2014р. (строк оплати 31.12.2014р.) та згідно з видатковою накладною № РН-00000015 від 02.10.2014р. на суму 27 132,00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/667/15 від 26.02.2015 р. за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕФЕНС до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ про стягнення 302 586,07 грн. позов задоволено частково та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕФЕНС" заборгованість за поставлену продукцію у розмірі 287 437,92 грн., пеню у розмірі 20 738,48 грн., інфляційні втрати у розмірі 19 188,77 грн., 3% річних у розмірі 2352,90 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 6594,36 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суд від 02.04.2015 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" по справі № 904/667/15 залишено без задоволення, рішення без змін.

Відповідач не виконав ні умови договору щодо оплати за поставлений товар, ні рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/667/15 від 26.02.2015 р. в частині оплати основного боргу. Внаслідок цього заборгованість продовжувала існувати та у звязку з цим позивач нарахував відповідачеві 3% річних у сумі 5 670,01 грн. за період з 14.01.2015 р. по 10.09.2015 р. та інфляційні втрати у сумі 112 963,41 грн. за період з січня 2015 р. по липень 2015 р., що і є причиною спору.

Згідно інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем не надано доказів оплати сум інфляційних втрат та 3% річних. Станом на час розгляду справи, прострочення виконання зобовязання має місце, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 3% річних за період з 14.01.2015 р. по 10.09.2015 р. у сумі 5 670,01 грн. та інфляційні втрати за період з січня 2015 р. по липень 2015 р. у сумі 112 963,41 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Леніна, буд. 76, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕФЕНС" (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69а, ) інфляційні втрати у розмірі 112 963,41 грн. (сто дванадцять тисяч дев'ятсот шістдесят три грн. 41 коп.), 3% річних у розмірі 5 670,01 грн. (п'ять тисяч шістсот сімдесят грн. 01 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 779,50 грн. (одна тисяча сімсот сімдесят дев'ять грн. 50 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

07.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_4