КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2015 р. Справа№ 910/14764/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Шилова К.В. Мостовенко С.О.

від відповідача - Семашко Д.М.

від третьої особи - 1 - не з`явився

від третьої особи - 2 - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку по провулку Делегатському 3/5 в місті Києві "Медик" на рішення Господарського суду м. Києва від 12.08.2015 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Приватного підприємства "Бонвояж"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку по провулку Делегатському 3/5 в місті Києві "Медик"

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору та стороні відповідача

Департамент соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради

Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.

про стягнення боргу ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПП "Бонвояж" звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до відповідача про стягнення коштів за надані послуги.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.08.2015 позовні вимоги задоволені повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 12.08.2015 та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 06.10.2015.

Ухвалою суду від 06.10.2015 розгляд апеляційної скарги був відкладений на 20.10.2015.

Ухвалою суду від 20.10.2015 розгляд апеляційної скарги був відкладений на 17.11.2015.

Ухвалою суду від 17.11.2015 був продовжений строк розгляду апеляційної скарги, залучено до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради та Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.

Через відділ документального забезпечення до суду надійшов відзив від представника позивача на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 26.11.2015 з`явилися та дали усні пояснення стосовно предмету спору.

Представники третіх осіб в судове засідання 26.11.2015 не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

23.09.2013 між Приватним підприємством "Бонвояж" (енергопостачальна організація) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку по провулку Делегатському, 3/5 в місті Києві "Медик" (абонент) був укладений договір на постачання теплової енергії № ТЕ/13-14/2.

Пунктом 1.1 договору сторони визначили, що енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання поставити абонентові теплову енергію у гарячій воді для потреб населення, а абонент зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п. 2.1 договору теплова енергія постачається абонентові в обсягах, визначених додатком №1 до цього договору та температурним графіком у вигляді гарячої води.

Відповідно до п. 3.2.2 договору абонент зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

За змістом п. 9.1 договору в редакції додаткової угоди №1 від 20.10.2014 цей договір укладений на опалювальний період 2013-2015 років.

На виконання умов договору, власником мереж за період з жовтня 2013 року по квітень 2015 року були надані послуги на загальну суму 94971,70 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаними сторонами у вказаний період.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідачем не належним чином виконані умови договору № ТЕ/13-14/2, а саме не в повному обсязі здійснено оплату наданих послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 11493,33 грн. (з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог).

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, мотивує це тим, що у ОСББ не існує заборгованість зі сплати отриманих послуг.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 6.2 договору визначено, що оплата за теплову енергію проводиться у безготівковому порядку з поточного рахунку абонента на поточний рахунок енергопостачальної організації на умовах 100% оплати заявлених місячних обсягів, вказаних у додатку №1 до цього договору не пізніше 10 числа місяця, який передує місяцю поставки. У випадку отримання обсягу теплової енергії вище заявленого доплата різниці проводиться у термін, що не перевищує 7 днів з моменту проведення звірки показників лічильників кількості спожитої теплової енергії. У випадку, якщо фактичне споживання теплової енергії менше запланованих, то сума різниці в оплаті підлягає заліку в рахунок наступних платежів.

Як вбачається із наявних матеріалів справи та не заперечувалось представником позивача, відповідач сплачував послуги, надані за умовами договору від 23.09.2013, проте така оплата була проведена не в повному обсязі, внаслідок чого за період 2013-2015 утворилась заборгованість.

Згідно із п. 6.4 договору, за наявності заборгованості у абонента за договором енергопостачальна організація має право зарахувати кошти, що надійшли від абонента, як погашення заборгованості за теплову енергію поставлену в минулі періоди по цьому договору в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Апелянт, не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, в своїй скарзі зазначав, що визначений позивачем борг, складається з пільг, якими користується населення, а отже ці кошти мають бути сплачені не ОСББ, а відповідними державними органами.

На вказане, колегія суддів зазначає, що відповідно до листа голови правління ОСББ «Медик», що міститься в матеріалах справи, вбачається, що об`єкти теплопостачання багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, пров. Делегатський 3/5, обліковуються на балансі ОСББ «Медик».

В той же час, згідно із листа Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради від 13.10.2015 вбачається, що балансоутримувач будинку, якщо у його власності або в господарському віданні є теплові установки, що постачають теплову енергію може бути виконавцем послуг з централізованого опалення.

Отже, зважаючи на те, що теплові пункти, до яких здійснюється постачання теплової енергії позивачем, знаходяться на балансі відповідача, та останній, відповідно до умов договору ТЕ/13-14/2, несе обов`язок по оплаті отриманої теплової енергії, виникла заборгованість, яка заявлена позивачем до стягнення в рамках даної справи є заборгованістю саме відповідача.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист від голови правління ОСББ, в якому зазначено, що відповідач визнає заборгованість в розмірі 11493,33 грн. та вона буде сплачена протягом 20 банківських днів.

Більш того, представник відповідача в суді апеляційної інстанції також зазначив, що основну суму боргу вони визнають та поступово сплачують.

Відповідно до ст.ст. 1, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно з Законом України «Про теплопостачання» теплогенеруюча або теплопостачальна організація укладає окремий договір купівлі-продажу теплової енергії з власником відповідного майна або юридичною особою, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Твердження апелянта стосовно того, що позивач, отримавши ліцензію на надання теплової енергії зобов`язався надавати пільги населенню, не відповідає дійсності, оскільки такий обов`язок для позивача ні передбачений не текстом ліцензії, ні умовами договору, укладеного між сторонами, ні статутом позивача.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на те, що відповідачем не надано суду доказів відсутності у нього заборгованості по сплаті послуг, отриманих за договором від 23.09.2013, місцевий суд правомірно задовольнив вимогу Приватного підприємства "Бонвояж" про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 11493,33 грн.

Крім основної суми боргу, позивач також нарахував та просив стягнути з відповідача (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) штрафні санкції у вигляді: пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Твердження апелянта про те, що позивачем не був наданий розрахунок штрафних санкцій, що унеможливлює прийняття законного, всебічного та об`єктивного рішення по справі, не знаходить свого підтвердження, оскільки позивачем як і до позовної заяви так і до заяви про збільшення позовних вимог долучався детальний розрахунок пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, який перевірився як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Викладене підтверджується постановами Верховного Суду України від 28.02.2011 р. у справі №23/225 та 27.04.2012 р. у справі №06/5026/1052/2011, що діяли на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення і у відповідності до ст. 111-28 ГПК України є обов`язковими для всіх судів України.

Пунктом 7.7 Договору передбачено, що у разі порушення строків оплати теплової енергії, встановлених пунктом 6.2 договору, абонент у безспірному порядку зобов'язується сплатити енергопостачальній організації суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми, пню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення без обмеження строками давності, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити 10% від суми простроченого платежу.

Таким чином, умовами договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати пені та штрафу.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, з урахуванням факту прострочення відповідачем по оплаті вартості наданих йому позивачем послуг за договором, перевіривши розрахунок штрафних санкцій здійснений та наданий позивачем, знаходить його арифметично вірним та обґрунтованим, а отже місцевий суд правомірно задовольнив до стягнення з відповідача на користь позивача 5266,77 грн. пені та 4975,82 грн. штрафу.

Зауваження відповідача в апеляційній скарзі проте, що позивачем необґрунтовано заявлено до стягнення суми збитків, не відповідає дійсності, оскільки останнім не ставилася така вимога при зверненні із позовом до суду та при подані заяви про збільшення позовних вимог.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційна інстанція, вивчивши доводи та докази, подані представниками обох сторін дійшла висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення є законними та вірними в розмірі 11488,62 грн. та 381,27 грн. відповідно.

Пунктом 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволені позовні вимоги ПП «Бонвояж», а тому апеляційна скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку по провулку Делегатському 3/5 в місті Києві "Медик" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку по провулку Делегатському 3/5 в місті Києві "Медик" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку по провулку Делегатському 3/5 в місті Києві "Медик" залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 12.08.2015 у справі № 910/14764/15- без змін.

Матеріали справи № 910/14764/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов