ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р.Справа № 916/2680/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Ліпчанської Н.В.,

суддів: Головея В.М., Гладишевої Т.Я.

(склад колегії суддів змінено на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду №693 від 22.10.2015р.)

При секретарі судового засідання Кіртоки Л.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №14-182 від 15.07.2014р.,

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №21/17-1 від 05.01.2015р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Одесагаз"

на рішення господарського суду Одеської області від 16.09.2015р.

по справі № 916/2680/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Одесагаз",

про стягнення 1346756,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" (Далі ПАТ "Одесагаз") про стягнення за договором №05/1-2012-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 23.10.2012р. штрафу у розмірі 956284,00 грн., інфляційних втрат 24487,91 грн., пені 304986,90 грн., 3% річних 60997,38 грн. (а.с. 3-5).

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач посилається на невиконання Відповідачем умов договору №05/1-2012-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 23.10.2012р. щодо своєчасної та повної оплати поставленого йому природного газу.

Відповідач не визнає позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (у яких, між тим, просить суд застосувати загальні та спеціальні строки позовної давності) та доповненнях до відзиву, що надійшли до суду 16.07.2015р., 11.08.2015р. та 04.09.2015р. відповідно (а.с.31-33, 52-54, 74-78).

В доповненнях до відзиву від 11.08.2015р. Відповідач просив суд зменшити розмір неустойки до 1% від заявленого.

Позивач проти усіх доводів Відповідача, що викладені у відзиві та доповненнях до нього, заперечував повністю, надавши відповідні заперечення 09.09.2015р. та 14.09.2015р. (а.с.97-104, 111-112).

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.09.2015р. (суддя Власова С.Г.) позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково, стягнуто з ПАТ "Одесагаз" штраф в сумі 450000,00 грн., пеню в сумі 152493,45 грн., інфляційні в сумі 24487,91 грн., 3% річних в сумі 60997,38 грн. та судовий збір в сумі 26935,12 грн. У решті позову відмовлено (а.с. 117-123).

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд, перевіривши розрахунки заборгованості, надані Позивачем до суду, дійшов висновку, що Відповідачем були виконані неналежним чином свої зобов'язання за договором №05/1-2012-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 23.10.2012р. та не проведено оплату заборгованості за поставлений природний газ вчасно та в повному обсязі.

Щодо зменшення сум штрафу 7% та пені місцевий господарський суд виходив з того, що Відповідачем виконані зобовязання щодо оплати за наданий природний газ у повному обсязі в сумі 13661197,92 грн., у звязку з чим застосував право, надане суду положеннями ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України, ст.551 ЦК України.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернувся до суду із апеляційною скаргою, яку ухвалою суду від 05.10.2015р. прийнято до провадження.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що місцевий господарський суд прийняв рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права, порушивши норми ст.4-2 ГПК України щодо дотримання принципу рівності учасників процесу перед законом і судом, неправильного застосування ст.549 ЦК України.

Разом з тим, ПАТ "Одесагаз" не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду звернувся до суду із апеляційною скаргою, яку ухвалою суду від 26.10.2015р. прийнято до провадження та об'єднано для спільного розгляду із апеляційною скаргою Позивача в одне апеляційне провадження.

Відповідач в апеляційній скарзі просить апеляційний суд відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, викладених в скарзі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи, викладені в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а з огляду на положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобовязання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Як встановлено місцевим судом, 23.10.2012р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (далі Продавець) та ПАТ "Одесагаз" (далі Покупець) укладено договір №05/1-2012-ВТВ купівлі-продажу природного газу, згідно п.п. 1.1, 1.2 якого Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ, а Покупець прийняти та оплатити газ на умовах цього договору та використовується останнім виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих його втрат (а.с.10-15).

Зазначений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.175 ГК України.

Пунктом 2.1 Договору сторони визначили, що Продавець передає Покупцеві з 01.11.2012р. по 31.12.2012р. газ обсягом до 7589,899 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів. Обсяги газу, що планується передати за цим Договором можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (пп. 2.1.1 Договору).

За умовами п.3.7 Договору не пізніше 5-го числа, наступного за місцем продажу газу, Покупець зобовязався надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязався повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, що підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмові формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За своєю правовою природою договір №05/1-2012-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 23.10.2012р. є договором поставки, а згідно з ч.ч. 1, 6 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у ст. 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Необхідно наголосити на положенні ч.1 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Позивач свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, поставивши Відповідачу природний газ в обсязі 3013,418 тис. куб. м на загальну суму 13661197,92 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2012р. (а.с.16).

Зазначений акт містить посилання на договір №05/1-2012-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 23.10.2012р., який підписано сторонами та скріплено печатками підприємств.

ОСОБА_1, Відповідач оплатив основну заборгованість за Договором в сумі 13661197,92 грн., але з порушенням строків щомісячних оплат.

Фактично Договір виконаний сторонами як в частині поставки природного газу з боку позивача, так і в частині здійснення його оплати з боку відповідача, але останній здійснив таку оплату з порушенням встановлених строків.

Відповідно до ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання: зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Приймаючи до уваги проведення несвоєчасних оплат за природний газ, у звязку з чим Відповідачем порушено п.п. 6.1, 6.2 Договору, Позивач нарахував пеню, штраф, 3% річних та інфляційні втрати.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Строк, у межах якого сторони узгодили можливість для звернення до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), в т.ч. щодо стягнення основного боргу, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюються тривалістю у 5 років (п.9.2 Договору).

Позивач нарахував Відповідачу 3% річних в сумі 60997,38 грн. та інфляційні витрати у розмірі 24487,91 грн. відповідно до розрахунку.

Перевіривши розрахунки Позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат, апеляційний суд приходить до висновку, що розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно з вимогами ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

У разі невиконання Покупцем умов п.п. 6.1, 6.2 Договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу (п. 7.2 Договору).

Місцевий господарський суд правомірно не прийняв до уваги заяву відповідача про застосування строків загальної та спеціальної позовної давності, оскільки сторони у п. 9.2 Договору чітко узгодили строк, у межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), в т.ч. щодо стягнення основного боргу, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, тривалістю у 5 років.

Так, Позивач нарахував Відповідачу пеню в сумі 304986,90 грн. та штраф у розмірі 956284,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. У випадку коли порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони ( в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вказані вище норми застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Як вбачається з матеріалів справи та у відповідності до пояснень сторін, Відповідачем виконані зобовязання щодо оплати за наданий природний газ у повному обсязі (а.с.17-18).

Відтак, суд зважає на те, що основний борг за Договором сплачений відповідачем у повному обсязі, також приймає до уваги те, що ПАТ "Одесагаз" здійснює реалізацію природного газу на підставі ліцензії за регульованим тарифом виключно населенню, підприємствам комунальної теплоенергетики та бюджетним установам і організаціям Одеської області, діяльність ПАТ "Одесагаз" по забезпеченню та реалізації природного газу не є підприємницькою, Відповідач не має інших джерел погашення заборгованості, ніж ліцензована діяльність, що є винятковою обставиною в розумінні ст. 203 ГК України, яка надає підстави для зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Вищого господарського суду України від 21.10.2013р. по справі №5017/2633/2012.

Апеляційний господарський суд підтримує позицію суду першої інстанції та враховує досліджені матеріали справи, пояснення сторін, ступінь виконання зобовязання відповідачем, а також відсутність у матеріалах справи доказів, які б свідчили про ймовірність збитків НАК у звязку з неправомірними діями Відповідача щодо невчасної оплати саме за даним Договором, оскільки Позивач не довів суду, що саме через Відповідача, як зазначає Позивач, та його неналежне виконання саме за даним Договором своїх зобовязань було спричинено припинення постачання природного газу на територію України 01.01.2006р., 01.01.2009р., 16.06.2014р., що внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків саме Відповідача та саме за даним Договором Позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками 20-24% річних.

Підпунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.

Колегією суддів при розгляді клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій враховується, що:

- заборгованість за поставлений позивачем природний газ, який використовувався виключно для подальшої реалізації теплової енергії населенню, релігійним організаціям (споживачам) та національним творчим спілкам і їх регіональним осередкам, виникла у зв'язку з тим, що останні несвоєчасно розраховуються за надані послуги;

- ступінь виконання відповідачем основного зобов'язання за Договором (станом на час розгляду справи заборгованість за поставлений природний газ сплачена на 100%);

- позивач належить до державного сектору економіки;

- за Договором постачався імпортований природній газ, який Компанія отримує за зовнішньоекономічними контрактами.

Колегія суду вважає, що відсутність достатніх коштів на погашення заборгованості за поставлений природний газ, а також низькі тарифи на теплову енергію, несплата населенням за спожиту теплову енергію не є підставою для часткового звільнення відповідача від передбаченої договором господарсько-правової відповідальності, при цьому судом береться до уваги і матеріальний стан іншої сторони зобов'язання, яким є позивач у справі, та ступінь виконання відповідачем зобов'язань за договором станом на час розгляду справи.

Однак, судом враховується, що позивачем, крім заявлених штрафних санкцій, застосовано до відповідача такий вид відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства, також позивачем не доведено, що збитки Компанії спричинені заборгованістю несвоєчасними розрахунками відповідача.

Враховуючи вказане, апеляційний суд погоджується з позицією господарського суду щодо зменшення розміру заявлених штрафних санкцій, які підлягають до стягнення з відповідача на 50% від заявлених позивачем сум штрафних санкцій та частковим задоволенням клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.

Аналогічної позиції дотримується й Вищий господарський суд України в постанові від 06.04.2015р. по справі №916/3895/14.

У звязку із викладеним, апеляційний суд вважає висновок місцевого суду про необхідність зменшення нарахованої позивачем пені на 50%, а саме до 152493,45 грн. та 7% штрафу до 450000,00 грн. таким, що відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи місцевим господарським судом були встановлені всі фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правомірна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 16.09.2015р. по справі №916/2680/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя В.М. Головей

Суддя Т.Я. Гладишева