ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р.0 Справа № 917/1413/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Тарасова І.В.

при секретарі Логвін О.О.

позивача ОСОБА_1, довіреність № бн від 02.11.2015

відповідача ОСОБА_2, довіреність № 2998 від 23.11.2015

3-ї особи - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 4-ї міської клінічної лікарні м. Полтави, м. Полтава, (вх. №5206 П/3-12)

на рішення господарського суду Полтавської області від "23" вересня 2015 р. у справі № 917/1413/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Медгарант", м. Київ,

до 4-ї міської клінічної лікарні м. Полтави, м. Полтава,

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Головне Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, м. Полтава, 2) Управління Державної казначейської служби України у м. Полтаві,

про стягнення 5 922 663,92 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 23.09.215 р. у справі № 917/1413/15 (суддя Ківшик О.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з 4-ої міської клінічної лікарні на користь ТОВ "Медгарант" 2 743 000,00 грн. основного боргу, 2 088 459,83 грн. інфляційних втрат, 205 215,09 грн. 3% річних, 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині у позові відмовлено.

Відповідач з рішенням господарського суду Полтавської області не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про настання відповідальності у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних, тому як 4-а міська клінічна лікарня є бюджетною установою та фінансується з рахунок місцевого бюджету, та може відповідати за своїми зобовязаннями лише в межах передбачених асигнувань. Відповідач вважає, що відсутність бюджетного фінансування та оплати з боку органів казначейства вказує на відсутність вини в діях лікарні, тобто прострочення виконання зобовязання, в звязку з чим вважає неправомірним застосування судом першої інстанції приписів ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України. Крім того, на думку відповідача, суд необґрунтовано відхилив клопотання про залучення Полтавської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

23.11.2015 позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними відповідачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін. Позивач зазначає, що наведені відповідачем доводи про неможливість виконання взятих на себе зобовязань за договором через відсутність державного фінансування не є обставиною, що звільняє відповідача від виконання взятих на себе грошових зобовязань.

24.11.2015 Головне Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області надало пояснення по справі, в якому залишає вирішення даного господарського спору на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства та доказів, які є в матеріалах справи.

У відзиві Управління Державної казначейської служби України в м. Полтава вважає доводи та вимоги викладені в апеляційній скарзі законними та обґрунтованими. Крім того, 3-я особа просить розглянути справу без участі свого представника.

Перевіривши, в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, повноту встановлення обставин справи і докази по справі на їх підтвердження та їх юридичну оцінку судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 28.11.2012 р. між 4-ою міською клінічною лікарнею м. Полтава (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Медгарант" (учасник) було укладено Договір закупівлі товарів за державні кошти № 57/2110 відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Медгарант" (учасник) зобов'язувалося у 2012 році поставити замовнику товар, у кількості, зазначеній у Додатку № 1 до цього Договору Специфікації (устаткування медичне, хірургічне та ортопедичне), а 4-а міська клінічна лікарня м. Полтава (замовник) зобов'язувалася прийняти і оплатити такий товар. ( а.с. 19-22)

Умовами укладеного договору сторони узгодили наступне :

- найменування товару: устаткування медичне, хірургічне та ортопедичне 33.10.1 рентгенівської діагностичної на 3 робочих місця з автоматичною машиною отримання знімків та стабілізатором напруги: рентгенографічна та флюороскопічна система Opera T30csx у кількості 1 шт., ціна без ПДВ 2 098 100,00 грн., ультразвукова система для загальних обстежень : система діагностична ультразвукова SSA-590A (NEMIO MX) PVM-375AT Конвексний датчик PLM-805AT Лінійний датчик P93E принтер у кількості 1 шт., ціна без ПДВ 644 900,00 грн. (п. 1.2 Договору, специфікація а.с. 23);

-ціна договору становить 2 743 000,00 без ПДВ згідно ст. 197.1.27 Податкового кодексу. Ціна на товар є твердою і не підлягає зміні протягом терміну дії договору (п. 3.1, п. 3.3 Договору);

-розрахунки проводяться шляхом оплати за фактично поставлений товар. Оплата здійснюється у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань відповідно до ч. 7 ст. 51 Бюджетного кодексу України протягом 7 днів з дня фінансування відповідних видатків замовника (п. 4.1, п. 4.2 Договору);

-строк поставки товару до кінця 2012 року (п. 5.1 Договору);

-у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором. У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань при закупівлі товару за бюджетні кошти учасник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойку) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення зобовязання. Замовник звільняється від відповідальності за порушення строків оплати у випадку затримки бюджетного фінансування видатків на зазначені в Договорі цілі (п. 7.1, п. 7.2, п. 7.5 Договору);

-цей договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до 31.12.2012 р. (п. 10.1 Договору).

Як зазначав позивач, на виконання умов договору відповідачу поставлено товар за видатковими накладними № MG1/-00957 від 10.12.2012 р. на суму 2 098 100,00 грн. , № MG1/-01053 від 26.12.2012 р. на суму 644 900,00 грн. Проте, отриманий відповідачем товар не був оплачений.

Листом № 55-3 від 14.05.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Медгарант" звернулось до 4-ої міської клінічної лікарні м. Полтава з пропозицією про внесення змін до Договору шляхом укладення Додаткової угоди № 1 та з вимогою про сплату вартості товару в сумі 2 935 010,00 грн. з урахуванням ПДВ 7%.

Листом № 1592 від 22.07.2014 р. відповідач відмовив позивачу у підписанні Додаткової угоди № 1 до Договору, а також зазначив про відсутність бюджетного фінансування для оплати отриманого обладнання. (а.с. 77-78)

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом, та з урахуванням частково зміненої редакції, просив суд внести зміни до договору № 57/2110 від 28.11.2012р., укладеного між 4-ою міською клінічною лікарнею м. Полтава та Товариством з обмеженою відповідальністю "Медгарант", запропоновані позивачем, та стягнути з відповідача 5 922 663,92 грн. заборгованості, що виникла внаслідок невиконання останнім умов вказаного договору, з яких : 2 743 000,00 грн. основний борг, 501 969,00 грн. пеня, 2 088 459,83 грн. інфляційні втрати, 205 215,09 грн. три проценти річних, 192 010,00 грн. 7% штрафу, 192 010,00 грн. 7% податку на додану вартість.

Суд першої інстанції, встановивши факт належного виконання позивачем своїх зобовязань за договором, наявність у відповідача заборгованості за поставлений позивачем товар в сумі 2 743 000,00 грн., керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 625,629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 193 Господарського кодексу України, а також перевіривши правильність здійснення розрахунків, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 2 743 000,00 грн. основного боргу, 2 088 459,83 грн. інфляційних втрат, 205 215,09 грн. 3% річних.

Разом з цим, місцевим господарським судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 501 969,00 грн. з огляду на те, що у договорі сторони не визначили обовязок та умови сплати пені замовником у разі неналежного виконання чи невиконання зобовязання з оплати отриманого товару, а іншими актами цивільного законодавства конкретний розмір санкцій за вчинення зазначеного цивільного правопорушення не встановлено, що виключає застосування такої міри відповідальності, оскільки пеня є договірною неустойкою.

Також, суд першої інстанції вважав безпідставним нарахування відповідачу 7% штрафу в розмірі 192 010,00 грн. за порушення виконання грошового зобовязання, оскільки положення ч. 2 ст. 231 ГК України, на яку посилається позивач, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Що стосується позовних вимог щодо внесення змін до Договору № 57/2110 від 28.11.2012 р., укладеного між 4-ою міською клінічною лікарнею м. Полтава та Товариством з обмеженою відповідальністю "Медгарант", запропонованих позивачем та стягнення з відповідача податку на додану вартість в розмірі 192 010,00 грн. (7%), суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові, виходячи з того, що вимога позивача щодо внесення змін до договору стосовно його ціни після поставки товару відповідачу суперечить приписам ст. 632 Цивільного Кодексу України.

За таких обставин, суд першої інстанції визнав позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 2 743 000,00 грн. основного боргу, 2 088 459,83 грн. інфляційних втрат, 205 215,09 грн. 3% річних такими, що підлягають задоволенню за їх матеріальною та документальною обґрунтованістю.

В частині позовних вимог щодо внесення змін до договору № 57/2110 від 28.11.2012, укладеного між 4-ою міською клінічною лікарнею м. Полтава та ТОВ відповідальністю "Медгарант", запропонованих позивачем, стягнення з відповідача податку на додану вартість в розмірі 192 010,00 грн. (7%), 192 010,00 грн. 7% штрафу та 501 969,00 грн. пені, у позові відмовлено з огляду на їх безпідставність.

Повторно переглядаючи справу, здійснивши оцінку обставинам справи та правомірності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права до даних правовідносин, колегія суддів встановила наступне.

Встановлені по справі обставини свідчать про те, що 28.11.2012 р. між 4-ою міською клінічною лікарнею м. Полтава (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Медгарант" (учасник) укладено договір закупівлі товарів за державні кошти № 57/2110, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Медгарант" зобов'язалось у 2012 році поставити замовнику товар, зазначений у Додатку № 1 до цього Договору специфікації, а 4-а міська клінічна лікарня м. Полтава - прийняти і оплатити такий товар на умовах договору.

Даний договір у відповідності з частиною 1 статті 174 Господарського кодексу України є підставою для виникнення у його сторін прав і обов'язків, визначених ним, та за своєю правовою природою є договором поставки, до якого застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України). За приписами ст. 692, ст. 693 Цивільного Кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав прийняті на себе зобов'язання за договором в частині поставки узгодженого у специфікації товару, зокрема, за належним чином оформленими видатковими накладними № MG1/-00957 від 10.12.2012 р. на суму 2 098 100,00 грн. (а.с. 27), № MG1/-01053 від 26.12.2012 р. на суму 644 900,00 грн. (а.с. 29), а також актом приймання передачі обладнання № MG1/-01053 від 26.12.2012 р. (а.с. 29) та актом введення в експлуатацію від 24.12.2013р. (а.с. 32).

Вказані первинні документи підписані представниками сторін, скріплені печатками сторін, а тому є підставою для проведення розрахунків за отриманий товар.

В свою чергу, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України вартість товару не оплатив. Відповідач факт отримання товару від позивача за вказаними видатковими накладними не заперечує, проте посилається на те, що 4-а міська клінічна лікарня є бюджетною установою та фінансується з рахунок місцевого бюджету, та може відповідати за своїми зобовязаннями лише в межах передбачених асигнувань. Відповідач вважає, що відсутність бюджетного фінансування та оплати з боку органів казначейства вказує на відсутність вини в діях лікарні.

Колегія суддів відхиляє наведені відповідачем доводи, оскільки господарські відносини між сторонами у справі не є відносинами в процесі виконання бюджетів, тому у разі порушення ними зобовязання необхідно керуватися нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. В свою чергу, відсутність бюджетних коштів або не перерахування бюджетних коштів з інших причин не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення договірних зобовязань, тоді як відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першої ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до приписів п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Щодо доводів скаржника про те, що з дня укладання договору та по сьогоднішній день видатки лікарні не були профінансовані та сплачені в достатньому обсязі управлінням державної казначейської служби України в Полтавській області, колегія суддів зазначає наступне.

Так, за умовами п. 3.1, п. 3. договору, ціна договору становить 2 743 000,00 без ПДВ згідно ст. 197.1.27 Податкового кодексу. Ціна на товар є твердою і не підлягає зміні протягом терміну дії.

П. 5.1 договору передбачено строк поставки товару до кінця 2012 року.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» було затверджено субвенцію з державного бюджету на придбання медичного обладнання для закладів охорони здоров'я м. Полтави у обсязі 10,0 млн. грн.

Як вбачається з інформації, викладеній в листі Виконавчого комітету Управління охорони здоровя Полтавської міської ради від 04.06.2015, для придбання медичного обладнання за рахунок субвенції 4-й міській клінічній лікарні у 2012 році передбачено кошти у сумі 2 млн. 743 тис. грн., оплату рахунків по яким не було проведено управлінням Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області. (а.с. 83)

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.2. Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби в Україні» від 02.03.2012 року №309 розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати взяття бюджетного зобов'язання подають до відповідного органу Казначейства Реєстр бюджетних зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів за формою згідно з додатком 1 на паперових та електронних носіях і оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт взяття бюджетного зобов'язання.

Відповідно до п. 2.4. Наказу Розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати прийняття ними до виконання бюджетного фінансового зобов'язання, якщо інше не передбачено бюджетним зобов'язанням, подають до відповідного органу Казначейства Реєстр фінансових зобов'язань за формою згідно з додатком 2 на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях, а також оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання.

Згідно п. 2.6. Наказу після перевірки підтвердних документів по одному примірнику Реєстру та/або Реєстру фінансових зобов'язань і заявки на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки повертаються розпоряднику бюджетних коштів, а інші примірники цих документів залишаються на зберіганні в органі Казначейства. Форма заявки на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки затверджується Мінфіном. Документи, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов'язання та/або бюджетного фінансового зобов'язання, повертаються розпоряднику з відміткою / "зареєстровано та взято на облік".

Як зазначає відповідач та підтверджується матеріалами справи, 4-ю міською клінічною лікарнею м. Полтави у відповідні строки та згідно встановленого порядку були надані до органів казначейства такі документи (додатки №3, 9-15):

- реєстр бюджетних зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 10.12.12 р. №231;

- реєстр бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 11.12.12 р. №410;

- реєстр бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 26.12.12 р. № 431;

- рахунок-фактура № МС1-30704 від 26.12.12 р.

- видаткова накладна № МОЇ/01053 від 26.12.12 р.

- рахунок-фактура № МОЇ-30606 від 10.12.12 р.

- видаткова накладна № МОЇ/00957 від 10.12.12 р.

- договір закупівлі товарів за державні кошти №57/2110 від 28.11.2012

Дослідженням вказаних документів встановлено, що на всіх примірниках присутні відмітки Управління державного казначейства у місті Полтава «зареєстровано та взято на облік» з відповідними реквізитами та підписами уповноважених осіб, що підтверджує факт взяття на облік відповідних бюджетних фінансових зобов'язань та визнання органами казначейства необхідність фінансування (а.с. 88-90).

Згідно п. 2.9. Наказу органи Казначейства не реєструють зобов'язання у разі відсутності у розпорядника бюджетних коштів бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом;

Посилання в 4.2. договору на оплату поставленого товару в межах відповідних бюджетних асигнувань відповідно до ч. 7 ст. 51 Бюджетного кодексу України, є необґрунтованим, оскільки ч. 7 ст. 51 Бюджетного кодексу України регламентує видатки, пов'язані з функціонуванням закордонних дипломатичних установ України, включаючи видатки на утримання їх працівників.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що бюджетні асигнування на оплату поставленого за договором товару відповідачу були виділені у 2012 році, тому у відповідача у відповідності з умовами п. 4.1, п. 4.2 договору перед позивачем виник обовязок з оплати поставленого товару на суму 2 743 000,00 грн., факт отримання якого відповідачем повністю визнається. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2 743 000,00 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що відповідна субвенція на погашення кредиторської заборгованості 4-й міській клінічній лікарні за поставлене медичне обладнання не надходила і не передбачена на 2015 рік, колегія суддів відхиляє, оскільки не перерахування Управлінням Державної казначейської служби України у м. Полтави грошових коштів на рахунок ТОВ «Медгарант» ніяким чином не звільнює четверту міську клінічну лікарню м. Полтава, від обов'язку виконання взятих зобов'язань з оплати поставленого Товару за вищевказаним договором.

Отже, обставини, на які посилається відповідач, не звільняють його від відповідальності за неналежне виконання зобовязання, оскільки за змістом ст. 511 Цивільного кодексу України, зобовязання не може створювати обовязку для третьої особи, а в силу частини 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Аналогічна позиція викладена Вищим господарським судом України в постановах від від 17.03.2015 у справі № 922/3830/14, від 30 листопада 2015 року у справі № 920/182/15.

При вирішенні даного господарського спору, колегія суддів також враховує висновки Верховного суду України, викладені в постанові від 15.05.12 р. №11/446,а також висновки, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.05 року.

За приписами ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань щодо оплати поставленого позивачем товару, строк оплати яких чітко визначений умовами договору та настав ще у грудні 2012 року, тобто прострочення грошового зобовязання, тягне за собою обовязок відповідача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (Постанова Верховного суду України від 12.12.11 в справі №07/238-10).

Враховуючи, що відповідач є таким, що прострочив грошове зобов'язання, у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення інфляційних та 3% річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України нарахованих на суму боргу в розмірі 2 743 000,00 грн.

Посилання скаржника на те, що ним було вчинено всі дії для забезпечення належного та своєчасного виконання своїх зобов'язань за договором, а також на те, що заборгованість виникла не з його вини, а через ненадходження з Державного бюджету України як джерела закупівлі необхідних коштів, колегія суддів відхиляє з огляду на вищезазначене, оскільки відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення договірного зобов'язання, а також від сплати інфляційних та 3% річних, які є складовою частиною основного боргу, а не штрафними санкціями.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача нарахованих за період з 11.12.2012 р. та з 27.12.2012 р. по 12.06.2015 р. (виходячи з дати поставки товару за кожною з видаткових накладних окремо) 2 088 459,83 грн. інфляційних втрат та 205 215,09 грн. 3% річних, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими, оскільки підтверджуються наданим розрахункам, ґрунтуються на нормах матеріального права та відповідають правовідносинам, які склалися між сторонами.

На підставі викладеного, оскільки факт порушення відповідачем зобовязання з оплати поставленого позивачем товару підтверджується матеріалами справи, відповідачем не надано доказів оплати товару, а також не спростовано належними та допустимими доказами суму боргу, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 2 743 000,00 грн. основного боргу, 2 088 459,83 грн. інфляційних втрат, 205 215,09 грн. 3% річних є матеріально обґрунтованими, підтвердженими документальними доказами, а тому правомірно задоволені судом першої інстанції.

В частині позовних вимог щодо внесення змін до договору № 57/2110 від 28.11.2012, укладеного між 4-ою міською клінічною лікарнею м. Полтава та Товариством з обмеженою відповідальністю "Медгарант", запропонованих позивачем, стягнення з відповідача податку на додану вартість в розмірі 192 010,00 грн. (7%), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Так, згідно із пп. 197.1.27 ст. 197 Податкового кодексу (в редакції, яка діяла на момент укладення договору) постачання лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів (у тому числі аптечними закладами), а також виробів медичного призначення за переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 867 від 08.08.2011 р. (в редакції, яка діяла на момент проведення конкурсних торгів та укладення договору), від оподаткування податком на додану вартість звільнялися операції з постачання, зокрема, апаратури для використання у медицині, хірургії (код згідно з УКТЗЕД НОМЕР_1).

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що предмет Договору відноситься до виробів медичного призначення за переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 867 від 08.08.2011 р. за кодом НОМЕР_1 згідно з УКТЗЕД, що звільняло від оподаткування податком на додану вартість операцію з постачання такого товару.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", який набрав чинності 01.04.2014 р., та Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо усунення окремих неузгодженостей норм законодавства" внесені зміни до Податкового кодексу України. Так, п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України було доповнено підпунктом "в", згідно з яким операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, оподатковуються податком на додану вартість за ставкою 7% відсотків. При цьому, пп. 197.1.27 ст. 197 Податкового кодексу України, за яким на момент підписання договору та поставки від оподаткування ПДВ звільнялися операції з постачання виробів медичного призначення, був виключений.

Згідно наведеної норми податкового законодавства обєктом оподаткування є операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів та медичних виробів, а відтак зазначена норма з огляду на принцип дії закону у часі не може бути підставою для внесення змін до Договору щодо товарів, які вже ввезено та поставлено замовнику.

Згідно з п. 187.7 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов'язаннями перед бюджетом.

Відповідно до ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. В даному випадку позивачем договір виконаний.

Відповідно до положень ч.5 ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту конкурсних торгів або цінової пропозиції (в тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни у зв'язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок (п. 7). Втім, даною нормою жодним чином не надано права змінювати ціну договору після його виконання, вказана норма містить положення про можливість зміни основних умов договору лише до його виконання. Крім того, в даному випадку мало місце встановлення ставки податку, а не зміна.

Із наведених положень чинного законодавства вбачається, що ціна договору може бути змінена після його підписання і до моменту виконання договору, а от після виконання договору ціна не може бути змінена. Положення статті 632 Цивільного Кодексу України носять імперативний характер.

Таким чином, вимога позивача щодо внесення змін до договору стосовно його ціни після поставки товару відповідачу суперечить приписам ст. 632 Цивільного Кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 11.06.2015 р. у справі № 918/1671/14.

Оскільки вимога про стягнення з відповідача 192 010,00 грн. податку на додану вартість є похідною від вимоги про внесення відповідних змін до договору і є наслідком таких змін, вона також задоволенні не підлягає.

Що стосується заявлених до стягнення з відповідача 192 010,00 грн. 7% штрафу та 501 969,00 грн. пені, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в їх задоволенні за відсутністю правових підстав, оскільки у договорі сторони не визначили обовязок та умови сплати пені та штрафу замовником у разі неналежного виконання чи невиконання зобовязання з оплати отриманого товару. Іншими актами цивільного законодавства конкретний розмір штрафних санкцій за вчинення зазначеного цивільного правопорушення у вигляді прострочення грошового зобовязання з оплати товару за договором поставки, не встановлено, дана обставина виключає застосування такої міри відповідальності, як стягнення пені та штрафу. До того ж, як вірно зазначено судом першої інстанції, застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України (на яку посилається позивач), можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу. При цьому судом враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного суду України від 06.12.2010 р. № 3-4гс10, постанові від 20.12.2010 р. № 3-41ГС10, постанові від 28.02.2011 р. № 3-11гс11, постанові від 04.02.2014 р. у справі № 903/610/13.

Слід зазначити, що в частині відмови в позовних вимогах щодо внесення змін до договору № 57/2110 від 28.11.2012, стягнення з відповідача податку на додану вартість в розмірі 192 010,00 грн. (7%), 192 010,00 грн. 7% штрафу та 501 969,00 грн. пені, рішення не оскаржується, правомірність висновків суду в зазначеній частині скаржником під сумнів не ставиться.

Крім того, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права в звязку з відмовою в задоволенні клопотання відповідача про залучення Полтавської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки спір виник в звязку з неналежним виконання договірних зобовязань 4-ю клінічною лікарнею, тоді як Полтавська міська рада не є стороною договору та не є відповідальною особою по зобовязанням відповідача. В свою чергу, юридична особа, в даному випадку відповідач, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а фінансування видатків на оплату отриманого товару за договором передбачалося за рахунок субвенцій з Державного бюджету України.

З урахуванням викладених обставин, доводи відповідача про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги відповідача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду Полтавської області від 23.09.2015 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105, 110 Господарсько процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу 4-ї міської клінічної лікарні м. Полтави, м. Полтава залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 23 вересня 2015 р. у справі № 917/1413/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Тарасова І. В.