УХВАЛА

26.11.2015Справа № 910/23709/14

Суддя Привалов А.І., розглянувши

скаргу Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями

«Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю

на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського

районного управління юстиції у місті Києві

у справі № 910/23709/14

за позовомдержавного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал»
доспільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю
простягнення 4 812 105,51 грн.

та за зустрічним позовомспільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю
додержавного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал»
прозобов'язання прийняти майно в оплату боргу,

За участю представників:

від позивача: Васильєв В.А., довіреність б/н від 13.08.2014р.;

від відповідача (скаржника): Погребний Є.Б., довіреність б/н від 02.11.2015р.;

від ВДВС: Кравцова О.С., довіреність б/н від 25.11.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.11.2015р. на адресу Господарського суду міста Києва від спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа - Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю надійшла скарга на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві, в якій боржник просить визнати незаконними дії державного виконавця щодо надіслання постанови від 19.10.2015р. про відкриття виконавчого провадження ВП №49032210 з порушенням строків, встановлених частиною п'ятою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»; визнати недійсними постанови про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та про стягнення виконавчого збору, у зв'язку з винесенням їх з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, скаргу на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві скаргу передано на розгляд судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2015р., згідно вимог ст. 121-2 ГПК України, розгляд скарги спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа - Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю призначено на 26.11.2015р.

24.11.2015р. через загальний відділ господарського суду від скаржника надійшло доповнення до скарги на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві.

Присутній у судовому засіданні 26.11.2015р. представник скаржника підтримав заявлені у скарзі вимоги з урахуванням поданих доповнень.

Представник відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві в засіданні суду подав заперечення на скаргу та матеріали виконавчого провадження.

Представник позивача (стягувача) підтримав заперечення представника державної виконавчої служби та зазначив про пропуск відповідачем строку на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження.

Розглянувши скаргу та наявні у справі докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.10.2014р. державне підприємство «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 4 812 105,51 грн.

12.01.2015р. до відділу діловодства Господарського суду м. Києва від Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, на підставі статті 60 Господарського процесуального кодексу України, надійшла зустрічна позовна заява про зобов'язання прийняти майно в оплату боргу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2015р. первісні позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто зі Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю на користь Державного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» основний борг в розмірі 684 296 грн. 80 коп., три проценти річних в розмірі 193 192 грн. 67 коп., індекс інфляції в розмірі 426 375 грн. 35 коп. та судовий збір в розмірі 19 804 грн. 68 коп. В іншій частині первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Зобов'язано Державне підприємство «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» прийняти від Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа - Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю в оплату фінансової допомоги по договору №16/03/11 про надання цільової безвідсоткової фінансової допомоги на поворотній основі в сумі 1 434 844 грн. 92 коп. залишок товару вартістю 1 434 844 грн. 92 коп. за договором генерального підряду на виконання робіт першої черги зі створення Національно культурно-мистецького та музейного комплексу «Мистецький Арсенал» №30-03011 від 21.06.2011 згідно переліку. Стягнуто з Державного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» на користь Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю судовий збір в розмірі 28 696 грн. 90 коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015р. апеляційну скаргу Державного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2015р. у справі № 910/23709/14 - задоволено. Рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2015р. у справі № 910/23709/14 - в частині первісної позовної заяви, а саме в частині присуджених до стягнення сум основної заборгованості, індексу інфляції, 3 % річних та судового збору - змінено. Викладено пункт 2 резолютивної частини рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2015р. у справі № 910/23709/14 в наступній редакції: Стягнути з Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа - Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю на користь Державного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» основний борг в розмірі 2 119 141 грн. 72 коп., три проценти річних в розмірі 197 895 грн. 42 коп., індекс інфляції в розмірі 418 819 грн. 83 коп. та судовий збір в розмірі 54 717 грн. 14 коп. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2015р. у справі № 910/23709/14 - в частині зустрічної позовної заяви - скасовано. Прийнято в частині зустрічної позовної заяви нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю до державного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» про зобов'язання прийняти майно в оплату боргу - відмовлено повністю. Стягнуто з спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа - Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю на користь державного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» 27 358 грн. 57 коп. - судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.09.2015р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015р. у справі № 910/23709/14 - залишено без змін.

12.10.2015р. на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015р. у справі № 910/23709/14 видано відповідні накази.

Відповідно до статті 115 ГПК України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (в редакції, чинній станом на момент оспорюваної дії). Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, судові накази.

15.10.2015р. стягувач - державне підприємство «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» звернувся до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання наказів Господарського суду міста Києва від 12.10.2015р., в якій також містилось прохання накласти арешт на майно та грошові кошти боржника.

19.10.2015р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 49032210) та надано боржнику строк самостійно виконати рішення суду до 27.10.2015р.

В силу частини 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (частина 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (частина 5 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як встановлено судом та не заперечувалось представником органу державної виконавчої служби, постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана боржнику з пропуском строку, визначеного ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно з реєстром рекомендованих відправлень, копія якого залучена до справи, постанову про відкриття виконавчого провадження було надіслано відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві на адресу боржника 21.10.2015р., тобто державним виконавцем було пропущено визначений законом строк на один день.

Крім того, 20.10.2015р. з метою повного та своєчасного виконання рішення суду, державним виконавцем за заявою стягувача були винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.10.2015р., а також постанова про арешт коштів боржника від 20.10.2015р.

Приписами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленному законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Отже, винесення постанови про арешт майна боржника та постанови про арешт коштів боржника одночасно з відкриттям виконавчого провадження не суперечить нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження,

надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до витягу з сайту «Укрпошта» про відстеження пересилань поштових відправлень, боржником було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження 23.10.2015р. Постанови про арешт майна та коштів від 20.10.2015р. були надіслані на адресу боржника простою кореспонденцією, що не суперечить вимогам ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач скаргу на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві, в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця щодо несвоєчасного надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2015р., а також визнати недійсними постанови про арешт коштів боржника від 20.10.2015р. та постанови про арешт майна від 20.10.2015р. у виконавчому провадженні № 49032210, направив на адресу Господарського суду міста Києва - 05.11.2015р. При цьому, у своїй скарзі відповідач зазначив про те, що йому стало відомо про винесення оскаржуваних постанов тільки 26.10.2015р.

Водночас, судом встановлено, що відповідач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 23.10.2015р.

Встановлений у частині першій статті 121 2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

Проте, відповідач не звертався до суду з клопотанням про відновлення пропущеного строку щодо оскарження дій державного виконавця, пов'язаних з несвоєчасним надісланням постанови про відкриття виконавчого провадження, а також в частині визнання недійсними постанов про арешт майна та коштів боржника, винесених 20.10.2015р., як і не надав суду належних і допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, на підтвердження отримання оскаржуваних постанов тільки 26.10.2015р.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги в частині визнання незаконними дій державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві щодо надіслання спільному українсько-французькому підприємству з іноземними інвестиціями «Основа - Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю постанови 19.10.2015р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 49032210 з порушенням строків, встановлених частиною п'ятою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», а також визнання недійсними постанови про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження від 20.10.2015р. та постанови про арешт коштів боржника від 20.10.2015р. у виконавчому провадженні задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку на їх оскарження.

Крім того, скаржник посилається на порушення його прав державним виконавцем, у зв'язку з винесенням постанови про стягнення виконавчого бору та постанови про арешт коштів боржника від 27.10.2015р.

Як встановлено судом, 27.10.2015р. державним виконавцем, на підставі ст. 35 Закону України, за власною ініціативою була винесена постанова відкладення провадження виконавчих дій до 31.10.2015р., у зв'язку з несвоєчасним отриманням боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Таким чином, державним виконавцем право боржника на добровільне виконання рішення суду порушено не було.

Боржником до справи надано платіжне доручення № 4057 від 11.11.2015р., згідно з яким перерахував на рахунок ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 12.10.2015р. № 910/23709/14 - 2 709 574,11 грн.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання боржника на заяву про закінчення виконавчого провадження, подану державному виконавцю 03.11.2015р., в якій боржник повідомляв про виконання рішення суду шляхом зарахування однорідних вимог, оскільки зарахування однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, який підлягає оспорюванню в судовому порядку, а відтак не може вважатись беззаперечинм доказом виконання рішення суду про стягнення суми заборгованості та прийняття такого виконання стягувачем.

Крім того, під час розгляду скарги позивач надав суду лист від 12.10.2015р. за вих. № 08-14/08/585, яким останній повідомив відповідача про свою незгоду щодо проведення зарахувань однорідних вимог, які, зокрема, стосувались і виконання рішення суду у справі № 910/23709/14.

Отже, судом встановлено, що відповідач не виконав наказ Господарського суду міста Києва від 12.10.2015р. № 910/23709/14 у визначений державним виконавцем строк для добровільного виконання, тобто до 31.10.2015р.

Приписами статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Виходячи з аналізу положень ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, винесення постанови про стягнення виконавчого збору пов'язано саме зі спливом строку для добровільного виконання рішення, визначеного частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначено вище, строк для добровільного виконання рішення суду у постанові про відкриття виконавчого провадження, винесеної на підставі ст..ст. 17, 19, 21, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження», було встановлено для боржника до 27.10.2015р. Боржник рішення суду у звизначений строк не виконав.

При цьому, норми Закону України «Про виконавче провадження» не містять положень, що постанова про стягнення виконавчого збору повинна бути винесена тільки після закінчення строку, на який було відкладено провадження виконавчих дій з примусового виконання рішення.

Водночас, під час розгляду скарги відповідачем не зазначено норм Закону України «Про виконавче провадження», яким не відповідає оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 27.10.2015р. та постанова про арешт коштів боржника від 27.10.2015р.

Отже, з огляду на виконання відповідачем рішення суду з пропуском строку, визначеного державним виконавцем для добровільного виконання, та відсутність порушення приписів Закону України «Про виконавче провадження» під час винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору від 27.10.2015р. та постанови про арешт коштів боржника від 27.10.2015р., суд не вбачає підстав для визнання зазначених постанов недійсними.

При цьому, відповідно до пункту 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити спільному українсько-французькому підприємству з іноземними інвестиціями «Основа - Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю в задоволенні скарги на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві.

Суддя А.І. Привалов