ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2015 р.Справа № 922/1744/14

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Суярко Т.Д.

судді: Жельне С.Ч. , Сальнікова Г.І.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром", м.Київ
до Державного підприємства "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України", с.Комсомольське Лозівського району Харківської області 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національна академія аграрних наук України, м.Київ
про стягнення 776374,95 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_2, довіреність № 14/11/2014 від 14.11.2014 р;

відповідача: ОСОБА_1М, довіреність №1 від 05.01.2015 року,

третьої особи: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром", звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача, Державного підприємства "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України", заборгованості за Договором купівлі-продажу № ПТМЦ-01/06/11-20 від 01.06.2011р. в розмірі 776374,95 грн., у тому числі: 743810,32 грн. основного боргу; 13082,91 грн. пені; 3117,89 грн. - 3% річних; 16363,83 грн. інфляційних. Судові витрати позивач просить стягнути з відповідача.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором купівлі-продажу № ПТМЦ-01/06/11-20 від 01.06.2011р. щодо оплати вартості отриманого товару.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.06.2014 р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.03.2015 р., позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з Державного підприємства "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" суму боргу, яка становить 776374,95 грн., у тому числі: основна заборгованість - 743810,32 грн., пеня - 13082,91 грн.; 3% річних за весь час прострочення - 3117,89 грн.; інфляційні - 16363,83 грн., а також витрати з оплати судового збору в розмірі 15527,50 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.08.2015 р. рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано у зв'язку з тим, що суди не звернули увагу, що сума поставок за договором перевищує 100 тисяч гривень, тобто встановлену законом суму вартості предмета закупівлі, у зв'язку з чим у державного підприємства виникає обов'язок проведення процедури державної закупівлі, та не з'ясували, з урахуванням правового статусу сторін, чи підпадають спірні правовідносини під дію Закону України "Про здійснення державних закупівель" на час їх виникнення, і не навели зазначеним обставинам правової оцінки; справу передано на новий розгляд.

Згідно Протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 01.09.2015 р., для розгляду даної справи головуючим суддею визначено суддю Суярко Т.Д.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.10.2015 р. для розгляду справи було призначено колегію.

Згідно Протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 22.10.2015 р., для розгляду даної справи головуючим суддею визначено суддю Суярко Т.Д., судді: Жельне С.Ч., Сальнікова Г.І.

В судовому засіданні 21.10.2015 р. було оголошено перерву до 26.10.2015 р. об 11:20 год.

У звязку зі зміною складу суду (призначенням колегіального розгляду справи), ненаданням сторонами всіх витребуваних судом документів, розгляд справи було відкладено до 23.11.2015 р.

В судовому засіданні 23.11.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.11.2015 р. заперечував проти задоволення позовних вимог. Так, в запереченнях на позовну заяву (т.с. 4 арк.с. 52-60) посилається на те, що договір купівлі-продажу № ПТМЦ-01/06/11-20 від 01.06.2011р. укладено з порушенням Закону України «Про здійснення державних закупівель» - без проведення процедури закупівлі; видаткові накладні, на підставі яких позивач визначає заборгованість, що становить предмет спору у даній справі, відповідачем не посвідчувались; видаткові накладні не містять посилання на довіреності на отримання товарів, в матеріалах справи такі довіреності відсутні; самі видаткові накладні не відповідають вимогам первинного документу; на відсутність підстав для стягнення 776374,95 грн. у звязку з відсутністю товарно-транспортних накладних на поставку товару на відповідну суму.

Третя особа правом на участь у судових засіданнях не скористалась, витребуваних судом документів не надала, про причини неявки суд не повідомила, хоча про розгляд даної справи була повідомлена належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень (т.с. 4 арк.с. 45, 104).

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

01 червня 2011 року між позивачем (як продавцем) та відповідачем (як покупцем) було укладено договір купівлі-продажу № ПТМЦ 01/06/11-20 (далі договір купівлі-продажу).

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу, продавець зобовязаний поставити та передати у власність покупця, а покупець зобовязаний прийняти і сплатити за товарно-матеріальні цінності (товар), згідно рахунків-фактур на кожну окрему партію товару на умовах даного договору.

Згідно з п. 3.1 договору купівлі-продажу, продавець здійснює поставку товару на підставі замовлення покупця.

Пунктом 2.1 договору купівлі-продажу сторони домовились, що ціна, кількість та асортимент товару вказуються в рахунках-фактурах та видаткових накладних на кожну окрему партію товару, які є невідємною частиною даного договору.

Позивач стверджує, що на підставі договору купівлі-продажу в період з 30.06.2011 р. по 05.11.2013 р. він поставив, а відповідач прийняв товар на суму 743810,32 грн., що підтверджує видатковими накладними : від 30.06.2011 року № 581 на суму 283 807,20 грн.; від 30.06.2011 року № 623 на суму 6 336 грн.; від 19.07.2011 року № 672 на суму 120 600 грн.; від 22.07.2011 року № 744 на суму 8 280 грн.; від 26.07.2011 року № 694 на суму 3 396,60 грн.; від 31.08.2011 року № 957 на суму 17 164,80 грн.; від 15.09.2011 року № 1015 на суму 33 360 грн.; від 27.09.2011 року № 1076 на суму 95 369,40 грн.; від 30.09.2011 року № 1212 на суму 26 400 грн.; від 28.10.2011 року № 1436 на суму 66 795,30 грн.; від 28.10.2011 року № 1421 на суму 8 315,74 грн.; від 29.11.2011 року № 1716 на суму 64 704 грн.; від 01.12.2011 року № 2002 на суму 2 818,08 грн.; від 05.11.2013 року № 44 на суму 6 463,20 грн. (т.с. 1 арк.с. 18-31).

Відповідно до п. 4.1 договору купівлі-продажу, покупець бере на себе зобовязання провести оплату за поставлений товар в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Оплату за товар покупець проводить протягом трьох банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури продавця.

Згідно з п. 4.2 договору купівлі-продажу, для проведення оплати продавець надає покупцю рахунок фактуру, виписаний на покупця; видаткову та податкову накладні.

Позивач стверджує, що відповідач за поставлений товар не розрахувався, що призвело до виникнення заборгованості за договором купівлі-продажу в сумі 743810,32 грн.

В пункті 6.2 договору купівлі-продажу сторони домовились, що у разі затримки оплати на термін більше ніж 3 робочих дня, покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

На підставі вказаного пункту договору купівлі-продажу позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 13082,91 грн.

Керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в сумі 16363,83 грн. та 3% річних в сумі 3117,89 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріали справи свідчать, що в період з 30.06.2011 р. по 05.11.2013 р. на підставі договору купівлі-продажу № ПТМЦ 01/06/11-20 від 01 червня 2011 року, позивач продав відповідачу товар на загальну суму 743810,32 грн. (видаткові накладні т.с. 1, арк.с. 18-31).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (редакція від 17.03.2011 р.), державна закупівля (далі - закупівля) - придбання замовником товарів, робіт і послуг за державні кошти у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (редакція від 17.03.2011 р.), державні кошти - це, зокрема, кошти установ чи організацій, утворених у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями чи органами місцевого самоврядування, кошти державних та місцевих фондів, кошти Аграрного фонду.

Як встановлено в ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (редакція від 17.03.2011 р.), цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт і послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень, а робіт - 300 тисяч гривень. Умови, порядок та процедури закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок державних коштів можуть встановлюватися або змінюватися виключно цим Законом, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 1.3 Статуту відповідача, останній підпорядковується Національній академії аграрних наук України.

Зі змісту п. 3.1 Статуту відповідача вбачається, що він є державним підприємством, що діє на основі державної форми власності, як самостійний субєкт господарювання.

Отже, враховуючи наведене, а також вартість поставлених згідно договору купівлі-продажу товарів (743810,32 грн.), на підставі договору купівлі-продажу було здійснено державну закупівлю, що зумовлює врегулювання відносин між сторонами за цим договором Законом України «Про здійснення державних закупівель» (редакція від 17.03.2011 р.).

Статтею 4 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (редакція від 17.03.2011 р.) визначено, що закупівля здійснюється відповідно до річного плану. Річний план, зміни до нього надсилаються Державному казначейству України, річний план, кошторис (тимчасовий кошторис), фінансовий план (план асигнувань, план використання бюджетних (державних) коштів), зміни до них надсилаються Уповноваженому органу протягом 5 робочих днів з дня їх затвердження.

Згідно з ч. 4 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (редакція від 17.03.2011 р.), забороняється укладання договорів, які передбачають витрачання державних коштів до/без проведення процедур закупівель.

Як свідчать встановлені судом обставини справи та не заперечують сторони, при укладені договору купівлі-продажу не було дотримано порядок здійснення державної закупівлі, визначений Законом України «Про здійснення державних закупівель» (редакція від 17.03.2011 р.).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (редакція від 17.03.2011 р.), замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів або застосування цього Закону.

Втім, в порушення наведених вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель» (редакція від 17.03.2011 р.), при укладенні договору купівлі-продажу сторонами було розділено предмет закупівлі на частини (передбачено поставку товару партіями, кожна з яких є меншою 100 тисяч гривень, але в сукупності їх вартість перевищує цю суму).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу № ПТМЦ 01/06/11-20 від 01 червня 2011 року суперечить вимогам Закону України «Про здійснення державних закупівель» (редакція від 17.03.2011 р.), суд, керуючись ст. 83 ГПК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, вважає за необхідне винати його недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Отже, у звязку з недійсністю договору купівлі-продажу № ПТМЦ 01/06/11-20 від 01 червня 2011 року, обумовлені ним юридичні наслідки з продажу та оплати проданого товару, відповідальності за неналежне виконання зобовязань на умовах та з підстав, визначених цим договором не настають, що зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи наведені вище положення ч. 2 ст. 4 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (редакція від 17.03.2011 р.), посилання позивача на непоширення даного Закону на правовідносини за договором купівлі-продажу у звязку з відсутністю в договорі погодженого сторонами обсягу товарно-матеріальних цінностей та їх вартості, позбавлені правового підґрунтя.

Посилання позивача на необхідність звернення відповідача з окремим позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, базуються на довільному тлумаченні норм чинного законодаства..

Заперечення відповідача з приводу відсутності в матеріалах справи доказів продажу позивачем на підставі договору купівлі-продажу товару в сумі 743810,32 грн., суд відхиляє, оскільки таким посиланням відповідач фактично суперечить сам собі. Так, у запереченнях на позовну заяву (т.с. 4, арк.с. 53), обгрунтованих невідповідністю договору купівлі-продажу Закону України «Про здійснення державних закупівель», він не заперечує висновки судів першої, апеляційної та касаційної інстанції щодо отримання ним від позивача товару на загальну суму 743810,32 грн.

Факт отримання відповідачем на підставі договору купівлі-продажу товару на загальну суму 743810,32 грн. (окрім видаткових накладних) також підтверджується підписаним ним та скріпленим печаткою актом перевірки взаємних розрахунків станом на 01.11.2013 р. (т.с. 1 арк.с. 32) та відображенням відповідних операцій в податковій звітності (податкові накладні т.с.3 арк.с. 32-99).

Суд критично оцінює посилання відповідача на висновок судової-технічної експертизи відтиску печатки, проведеного НДІСЕ ім. засл.проф. Бокаріуса, як підстави для спростування факту отримання товару, оскільки як свідчать обставини справи та не заперечує сам відповідач, у останнього існувало дві печатки, втім для проведення експертизи було надано відтиски кліше лише однієї печатки. Факт зміни найменування відповідача не свідчить про неможливість використання другої печатки, як він на те посилається, адже реквізити печаток, відтиски яких було надано для проведення експертного дослідження та тих, що містяться у видаткових накладних змістовно не відрізняються, код ЄДРПОУ, що на них зазначений належить відповідачу.

Суд відхиляє заперечення відповідача обґрунтовані відсутністю довіреностей на отримання товару. Так, відповідно до п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, залежно від характеру операції до первинних документів може бути включено, зокрема, такі додаткові реквізити, як підстава для здійснення операції та дані про документ, що засвідчує особу-одержувача. Тобто, наявність зазначених реквізитів у первинних документах не є обов'язковою. Разом з цим, слід звернути увагу на положення Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затверджену наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996р., згідно якої довіреність на одержання матеріальних цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Тобто, довіреність не є документом, що підтверджує факт здійснення господарської операції по передачі чи прийняттю товару.

Посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних як підставу для спростування факту поставки товару на суму 743810,32 грн. є безпідставними, адже про здійснення відповідної господарської операції свідчать підписані ним видаткові накладні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України, відповідно до яких при відмові у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача. Таким чином, витрати по сплаті судового збору у даній справі покладаються на позивача.

З огляду на наведене, відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель», ст.ст. 203, 215, 216, 655 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 38, 43, 44, 48, 49, 75, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу № ПТМЦ 01/06/11-20 від 01.06.2011 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" (04060, м. Київ, вул. Щусєва, 36, ) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" (64644, селище Комсомольське, Лозівський район, Харківська область, вул. Жовтнева, 19-А, ).

Повне рішення складено 30.11.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5