КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2015 р. Справа№ 910/6905/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 03.06.2015

у справі № 910/6905/15-г (суддя - Підченко Ю.О. )

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група",

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта",

про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 49 000,00 грн,

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі - ПАТ «СК «Українська страхова група», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (надалі - ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», відповідач) про стягнення в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 49 000,00 грн, виплаченого ним потерпілій особі на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 01.11.2013 №28-2001-13-00150 внаслідок настання страхової події.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі № 910/6905/15-г у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі № 910/6905/15-г скасувати та прийняти нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням судом норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2015 колегією суддів у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Кропивна Л.В., Пашкіна С.А., зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.09.2015.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 у зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці, справа № 910/6905/15-г передана для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 вищевказаною колегією суддів дану справу прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 розгляд справи відкладено на 04.11.2015 у зв'язку з неявкою у судове засідання представників сторін.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 № 09-52/1306/15, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Чорної Л.В. у відпустці, призначено повторний автоматичний розподіл справи, за яким справа № 910/6905/15-г передана для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 справу №910/6905/15-г прийнято до провадження визначеною колегією суддів та призначено до розгляду на 23.11.2015.

17.11.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ПАТ «СК «Українська страхова група» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника за наявними в ній матеріалами.

Позивач та відповідач своїх уповноважених представників в судове засідання не направили, хоча про дату, місце та час судового засідання були повідомлені належним чином за адресами, вказаними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується повідомленнями про вручення даним особам поштових відправлень.

Враховуючи, що сторони не повідомили про поважність причин нез'явлення до суду апеляційної інстанції та не заявили клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, за відсутності вищевказаних осіб.

23.11.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.11.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (в тексті договору - страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» (в тексті договору - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-2001-13-00150 (надалі - договір), предметом якого згідно з Додатком № 2 до нього є страхування, зокрема, транспортного засобу «Ford Transit 460 E», державний номерний знак НОМЕР_1 (надалі - застрахований транспортний засіб).

Відповідно до пункту 6. договору страхова премія становить 103 465,74 грн.

Пунктом 8. договору встановлено строк його дії - з 00 год. 00 хв. 16.11.2013 по 24 год. 00 хв. 15.11.2014

Згідно пункту 1. Додаткового договору №2 до договору сторони дійшли згоди на підставі заяви страхувальника від 27.05.2015 призначити вигодонабувачем за договором ТОВ «ТК «Мегаполіс-Україна» щодо таких транспортних засобів, у тому числі, «Ford Transit 460 E» 2011 року випуску з державним номерним знаком НОМЕР_1, номер кузова/шасі WFOXXXTTFXBS08237.

Згідно статті 979 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 статті 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

З матеріалів справи, зокрема, довідки 1-го взводу Полтавської роти ДПС № 9449907 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 15.10.2014 на 332 км а/д Київ-Харків, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 Відомості про дану пригоду були внесені до Журналу реєстрації заяв про злочини (Журнал обліку ДТП) 15.10.2014 за № 5053 (а.с. 25-26).

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 26.12.2014 у справі № 545/4863/14-п, провадження № 3/545/844/14, встановлено, що 15.10.2015 ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом "Volkswagen Transporter" перед початком руху, виїжджаючи на головну договору, не переконався в безпеці даного маневру та допустив зіткнення з транспортним засобом «Ford Transit 460 E», яким керував водій ОСОБА_2 В свою чергу, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом "Ford Transit 460 E", не вибрав безпечної швидкості руху в населеному пункті та допустив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Transporter». ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було визнано винними у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке мало місце 15.10.2014 за участю застрахованого позивачем автомобіля «Ford Transit 460 E» з державним номерним знаком НОМЕР_1 (а.с.27-29).

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Ford Transit 460 E», реєстраційний номер НОМЕР_1 було пошкоджено, а його власнику та вигодонабувачу за договором страхування наземного транспорту від 01.11.2013 №28-2001-13-00150 завдано матеріальної шкоди.

Власник застрахованого транспортного засобу звернувся до позивача із заявою від 16.10.2015 про виплату страхового відшкодування (а.с.40-41).

Вартість відновлюваного ремонту автомобіля в результаті його пошкодження у вказаній вище ДТП визначено позивачем на підставі рахунку-фактури від 20.11.2014 №3177/А, акту виконаних робіт від 21.01.2015 №ЦБФ0002786, платіжного доручення від 04.12.2014 №32269 та становить 128 444,22 грн.

На підставі страхового акту від 03.02.2015 №ПССКА-4182 позивач, на виконання своїх зобов'язань за договором, перерахував на рахунок страхувальника суму страхового відшкодування у розмірі 125 589,61 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 05.02.2015 №2285 (а.с.45).

Відповідно до статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Як стверджує позивач, виконавши свої зобов'язання перед страхувальником за договором страхування наземного транспорту від 01.11.2013 №28-2001-13-00150 шляхом виплати страхового відшкодування, він набув права зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9449907 вбачається, що автомобіль «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2, який також визнано винним у вчиненні ДТП, належить ОСОБА_4 та знаходився під керуванням водія ОСОБА_3

Матеріали справи свідчать, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 3272739, згідно якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000,00 грн, а франшиза - 1 000,00 грн (а.с.67).

Відповідно до пункту 12.1. статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно пункту 36.3. статті 36 вищевказаного Закону у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Оскільки постановою Полтавського районного суду Полтавської області у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 15.10.2014 винними особами було визнано водіїв обох транспортних засобів, позивач визначив розмір страхового відшкодування шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість осіб, винних у ДТП (125 589,61 грн / 2) та звернувся до Господарського суду міста Києва про стягнення з ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 грн, з урахуванням встановленого ліміту відповідальності страховика та з вирахуванням франшизи.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог у повному обсязі, місцевий господарський суд виходив з того, що договір добровільного страхування наземних транспортних засобів від 01.11.2013 №28-2001-13-00150 не набрав чинності у встановленому законом порядку, оскільки у матеріалах справи відсутні докази сплати страхувальником позивачеві першого страхового платежу.

Так, згідно статті 983 Цивільного кодексу України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором страхування. Аналогічне положення викладено в пункті 4 статті 18 Закону України «Про страхування».

Підпунктом 1. пункту 9. договору встановлено, що в будь-якому випадку останній не набирає чинності раніше моменту сплати страхувальником 100% страхової премії або її першої частини (якщо договором сплата страхової премії частинами).

Страховий платіж має бути сплачений страхувальником до 15.11.2013 (пункт 7. договору).

Судовою колегією враховано, що законодавець у статті 18 Закону «Про страхування» розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся (Лист Верховного Суду України від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування»).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено страхове відшкодування за договором, що підтверджується відповідним платіжним дорученням від 05.02.2015 №2285 з призначенням платежу: «страх. відшк. 28-2001-00150/00011 від 01.11.13, страх. акт ПССКА-4182 від 03.12.2015 ТОВ «Мегаполіс-Україна» ».

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції питання щодо надання доказів оплати ТОВ «Мегаполіс-Україна» страхового платежу не виникало, ухвалами суду вказані докази у позивача не витребовувалися.

Отже, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, оскільки виконання позивачем умов договору щодо здійснення страхової виплати у зв'язку настанням страхового випадку свідчить про підтвердження останнім обставин набрання договором чинності.

Також, суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив, що належним доказом в підтвердження оціненого розміру реальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу є звіт суб'єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу, складання якого є обов'язковим при визначені збитків, що підлягають відшкодуванню, а тому, оскільки позивачем не надано до матеріалів справи відповідний звіт експерта, з наявних у справі доказів не можливо встановили розмір заподіяних збитків та коефіцієнт фізичного зносу застрахованого транспортного засобу - «Ford Transit 460 E», реєстраційний номер НОМЕР_1,

Колегією суддів враховано, що Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Таким чином, страховик має право на відшкодування за рахунок винної особи тієї суми страхового відшкодування, яка фактично виплачена страховиком страхувальнику, тобто в межах суми фактичних витрат страхувальника за вирахуванням франшизи.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Також Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Документом, який підтверджує дійсний розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, є акт виконаних робіт. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжне доручення (інший документ, який підтверджує факт перерахування коштів на відновлювальний ремонт).

Оскільки в матеріалах справи наявні докази понесених фактичних витрат на відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу (рахунок-фактура від 20.11.2014 №3177/А, акт виконаних робіт від 21.01.2015 №ЦБФ0002786, платіжне доручення від 04.12.2014 №32269), висновок суду про неможливість встановити розмір страхового відшкодування є необґрунтованим.

Місцевий господарський суд також вказав на те, що оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, строки та порядок здійснення такого відшкодування відповідачем не були порушені.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За правилами пункту 35.1 статті 35 вказаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Наведена норма Закону регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Враховуючи викладене, до нового кредитора - позивача у справі - обов'язок подачі заяви не перейшов і не міг перейти, оскільки для останнього відповідач у справі не є страховиком у розумінні наведеної норми, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування".

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі №910/17223/13.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 встановлено, що кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, а може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ПАТ «СК «Українська страхова група» належними та допустимими доказами доведено факт виконання свого обов'язку зі здійснення страхової виплати відповідно до умов договору та правильно встановлено особу, відповідальну за завдані збитки в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - ТОВ «Страхове товариство «Домінанта».

Вирішуючи питання про розмір страхового відшкодування, судова колегія враховує положення частини 36.6. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Оскільки за полісом №АІ/3272739 сторонами встановлено ліміт відповідальності страховика у розмірі 50 000,00 грн та франшизу, яка становить 1 000,00 грн, заявлена позивачем вимога у розмірі 49 000,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача 49 000,00 грн суми страхового відшкодування.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду у відповідності до статті 104 ГПК України є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» судова колегія визнає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі № 910/6905/15-г - скасуванню.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 913,50 грн у зв'язку з її задоволенням на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі №910/6905/15-г задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі №910/6905/15-г скасувати.

3. Постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 119, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Федорова, 32-А, ) 49 000 (сорок дев'ять тисяч) грн 00 коп. суми страхового відшкодування та 2 740 (дві тисячі сімсот сорок) грн 50 коп. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи №910/6905/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий