ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. Справа № 921/489/15-г/3

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Кузь В.Л.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго", м. Тернопіль №1560/01 від 11.08.2015 р.

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.07.2015 р.

у справі № 921/489/15-г/3

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго", м. Тернопіль.

про: стягнення 368 605,76 грн.

за участі представників:

від позивача: Пронюк В.Я..- представник

від відповідача: не з»явився

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.2015р. у зв»язку із зайнятістю судді Кравчук Н.М. в іншому судовому засіданні внесено зміни у склад судової колегії у справі №921/489/15-г/3 та сформовано її у наступному складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Орищин Г.В., Кузь В.Л.

Представникам сторін в судових засіданнях роз'яснено права та обов'язки передбачені ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Відповідачем подано клопотання б/д від 23.11.2015р., в якому просить розглянути справу без участі його представника.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.07.2015р. у справі №921/489/15-г/3 (суддя Боровець Я.Я.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнено з Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго", м. Тернопіль на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 27 076,11грн. - 3% річних, 295 914,29грн. інфляційних втрат, 45 615,36грн. пені та 7 372,12грн. судового збору.

Комунальним підприємством теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго» подано апеляційну скаргу № 1560/01 від 11.08.2015р., в якій просить рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що судом не взято до уваги та належним чином не досліджено умови та порядок погашення основної заборгованості за поставлений газ та нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних.. Зокрема, скаржник вважає, що підстави для застосування до підприємства санкцій, передбачених п.7.2 договору №13/2696-ТЕ-30 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. та наслідків порушення грошового зобов»язання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України відсутні, оскільки погашення заборгованості за природний газ було проведено окремим договором про організацію взаєморозрахунків відповідно до умов якого строк виконання зобов»язання по оплаті заборгованості пов»язаний з моментом перерахування територіальним органом казначейства грошових коштів з державного бюджету України, тому сторони змінили порядок та строк проведення розрахунків за спожитий природний газ.

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав, зазначених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін в судових засіданнях, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Обласним комунальним підприємством теплових мереж "Тернопільтеплокомуненерго" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2696-ТЕ-30 від 28.12.2012 року, у відповідності до пункту 1.1. розділу 1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно із п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 3355 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів, зазначених у договорі.

Як визначається, зокрема, в п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно із п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані і скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна і вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригінала акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 3 660 305 грн., крім того ПДВ - 732 061 грн., разом з ПДВ - 4 392 366 грн.

Пунктом 11.1. Договору передбачено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як вбачається із матеріалів справи, в подальшому між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та Обласним комунальним підприємством теплових мереж "Тернопільтеплокомуненерго" до договору було укладено: додаткову угоду № 1 від 05.04.2013 року, згідно п. 1 якої сторони дійшли згоди, зокрема, по тексту договору слова "Обласне комунальне підприємство теплових мереж "Тернопільтеплокомуненерго" замінити словами "Комунальне підприємство теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго " (покупець) та додаткову угоду № 2 від 14.10.2014 року.

Матеріалами справи, а саме актами приймання-передачі природного газу підтверджується, що позивач в період з січня 2013 року по квітень 2013 року, та з жовтня по грудень 2013 року здійснив поставку природного газу відповідачу (а.с. 27-43). Всього позивачем було поставлено відповідачу природного газу на загальну суму 3 149 059,37грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/396/14-г/16 від 23.06.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто основний борг у розмірі 1 680 744,74 грн., інфляційні втрати у розмірі 35 871,18грн., 3% річних у розмірі 71 889,84 грн. та пеню у розмірі 184 125,86 грн. за прострочення оплати за природній газ поставлений у січні - грудні 2013 року, які нараховані за період прострочення виконання зобов'язання з 14.02.2013 року по 02.04.2014 року за договором № 13/2696-ТЕ-30 від 28.12.2012 року (а.с.46-51).

Вказаним рішенням суду встановлено, що відповідачем було допущено неналежне виконання договірних зобов'язань, визначених у договорі купівлі-продажу природного газу № 13/2696-ТЕ-30 від 28.12.2012 року, а саме було допущено прострочення термінів оплати за переданий природний газ і станом на 02.04.2014 року сума основного боргу відповідача склала 1 680 744,74 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проаналізувавши рішення господарського суду Тернопільської області у справі № 921/396/14-г/16 від 23.06.2014 року, судом першої інстанції встановлено, що кінцевою датою нарахованих сум заборгованості та сум штрафних санкцій у справі № 921/396/14-г/16 було 02.04.2014 року.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції судом встановлено, що відповідач погасив заборгованість перед позивачем у сумі 1 680 744,74 грн. 15.10.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 7 від 15.10.2015 року (а.с.78)

Пунктом 7.2 договору передбачено відповідальність за невиконання покупцем умов п. 6.1 договору щодо порядку оплати природного газу. Відповідно до вищевказаного пункту договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору щодо своєчасної оплати за переданий природний газ, позивачем нарахована відповідачу пеня (за період з 03.04.2014 року по 13.07.2014 року за прострочення оплати за природний газ поставлений у жовтні - грудні 2013 року) на загальну суму 45 615,36 грн.

Також, згідно розрахунку позовних вимог позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати (за період з березня 2014 по вересень 2014 року) на загальну суму 295 914,29 грн. та три відсотки річних (за період з 03.04.2014 року по 15.10.2014 року за прострочення виконання зобов'язання з оплати за природний газ, отриманий у березні - грудні 2013 року) на загальну суму 27 076,11 грн.

Суд першої інстанції, перерахувавши нараховані позивачем суми пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, дійшов висновку, що позивачем правомірно та підставно нараховано відповідачу пеню (за період з 03.04.2014 року по 13.07.2014 року за прострочення оплати за природний газ поставлений у жовтні - грудні 2013 року) на загальну суму 45 615,36 грн., інфляційні втрати (за період з березня 2014 по вересень 2014 року) на загальну суму 295 914,29 грн. та три відсотки річних (за період з 03.04.2014 року по 15.10.2014 року за прострочення виконання зобов'язання з оплати за природний газ, отриманий у березні - грудні 2013 року) на загальну суму 27 076,11 грн.

Скаржник не погоджується із таким висновком суду та зазначає, що погашення заборгованості за природній газ та штрафних санкцій було проведено на підставі договорів № 645/30 та № 1036/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") від 07.10.2014 року та від 04.12.2014 року відповідно, тому вважає, що за даними договорами було повністю виконано рішення Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/396/14-г/16 від 23.06.2014 року.

Щодо вищенаведеного судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до п.2 ст.16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" між сторонами у справі, Головним управлінням державної казначейської служби України у Тернопільській області, Департаментом фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації та Управлінням житлово-комунального господарства Тернопільської обласної державної адміністрації були укладені договори № 643/30 від 07.10.2014р. та №1036/30 від 04.12.2014р. про організацію взаєморозрахунків, предметом яких відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органам місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30 (а.с.76-77, 79-80).

Відповідно до умов зазначених договорів сторони дійшли згоди на проведення взаєморозрахунків щодо заборгованості Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго" перед позивачем за договором № 13/2696-ТЕ-30 від 28.12.2012 року у розмірі 1 680 744,74грн. та 291 886,88грн. (погашення штрафних санкцій згідно рішення суду від 23.06.2014р. №921/396/14-г/16), за рахунок коштів субвенції з загального фонду державного бюджету для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Умовами цих договорів передбачено не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінено порядок і строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору.

За змістом підпункту 2 пункту 10 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій із погашення заборгованості відповідно до договору, а також засвідчили, що після виконання договору сторони не мають одна до одної жодної претензії стосовно його предмета (п.15).

Отже, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений згідно з договором.

Разом із тим, договори про організацію взаєморозрахунків не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань і підстав для інших грошових вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання зазначених договорів відповідач за рахунок коштів субвенції з державного бюджету погасив перед ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України»згідно платіжних доручень №7 від 15.10.2014р. та №20 від 18.12.2014р. борг в сумі 1 972 631,62грн. (а.с.78, 81).

За таких обставин суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договорами про організацію взаєморозрахунків.

Оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені договорами про організацію взаєморозрахунків, а сторони у справі згідно з пунктом 15 цих договорів засвідчили, що після виконання договору вони не матимуть одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору, тому правових підстав для задоволення позову немає.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з висновками щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, викладеними у постановах Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі № 924/1265/13, 07 жовтня 2015р. у справі №924/406/14 та від 30 вересня 2014 року у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія прийшла до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки строк виконання нового зобов'язання пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету, а тому прострочення оплати на умовах договорів про організацію взаєморозрахунків відповідачем не допущено.

Відповідно до п. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Отже судова колегія прийшла до висновку про відсутність вини скаржника, оскільки укладення договорів № 643/30 від 07.10.2014р. та №1036/30 від 04.12.2014р. про організацію взаєморозрахунків свідчить про вжиття відповідачем заходів, необхідних для належного виконання зобов'язання в частині погашення заборгованості за спожитий газ, яка виникла внаслідок невідповідності фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались та/або погоджувались органами державної влади чи місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, помилковим є висновок суду першої інстанції, що укладені договори про організацію взаєморозрахунків не звільняють відповідача від зобов'язання щодо сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних за невиконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/2696-ТЕ-30 від 28.12.2012 року, з посиланням на те, що субвенції з державного бюджету є лише способом компенсації відповідачу недоотриманих коштів внаслідок різниці у тарифах та не дають йому права не виконувати зобов'язання за укладеними господарськими договорами та уникати відповідальності за порушення їх умов.

Відповідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 101 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що в позові слід відмовити у повному обсязі.

Згідно із ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

За таких обставин, оцінивши докази в їх сукупності, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про скасування рішення суду.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго", м. Тернопіль №1560/01 від 11.08.2015 р. задоволити у повному обсязі.

2.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.07.2015р. у справі №921/489/15-г/3 скасувати. В позові відмовити.

3.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ 1, 01001 (ідентифікаційний код 20077720) на користь Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго", вул. Київська, 3а, м. Тернопіль, 46016 (ідентифікаційний код 03353590) 3 686,10грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Місцевому господарському суду видати наказ.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

5.Справу направити у господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30.11.2015р.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Орищин Г.В.