Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

04.12.2015р. Справа № 927/1289/15.

Позивач: фізична особа підприємець ОСОБА_1, вул. Фрунзе, 42/24, м. Алчевськ Луганської області, 94200.

Відповідач: фізична особа підприємець ОСОБА_2, АДРЕСА_1, 14005.

Про повернення безпідставно отриманих коштів.

Суддя Федоренко Ю.В.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_3, договір про надання адвокатських послуг від 28.10.2015 р., 04.12.2015 р. не зявилась.

Від відповідача: ОСОБА_4, дов. від 25.07.2014 р.

С У Т Ь С П О Р У:

Рішення прийняте після перерви, оголошеної у судовому засіданні на підставі ст.77 ГПК України.

Представником позивача адвокатом ОСОБА_5, у відповідності з договором про надання адвокатської допомоги від 25.05.2015 р. та додатковою угодою до нього від 01.10.2015 р., подано позов до відповідача про повернення позивачу безпідставно отриманих коштів, а саме: 80 923 грн. боргу за безпідставно перераховані кошти, штрафну санкцію у розмірі 3% річних від простроченої суми за безпідставно перераховані кошти у розмірі 1 044,24 грн., суму боргу як індекс інфляції за безпідставно перераховані кошти у розмірі 29 517,81 грн., та судові витрати у справі, в тому числі і витрати на правову допомогу у розмірі 1 800 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що договори між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 підряду №16-0519-56 О-РДє123 від 05.01.2015 р. та поставки №1/1-15 від 26.01.2015 р. є неукладеними (такими, що не відбулися), позивач помилково сплатив відповідачу грошові кошти у сумах 60 000 грн. та 20 923 грн. відповідно. На суму помилково перерахованих відповідачу грошових коштів позивачем нараховано проценти річних та інфляційні відповідно до положень ст.625 Цивільного кодексу України.

Після порушення провадження у справі представником позивача подана уточнена позовна заява з ціною позову 110 037,62 грн. у якій ставиться питання про стягнення з відповідача 80 923 грн. боргу за безпідставно перераховані кошти, штрафну санкцію у розмірі 3% річних від простроченої суми за безпідставно перераховані кошти у розмірі 1 034,05 грн., суму боргу як індекс інфляції за безпідставно перераховані кошти у розмірі 28 080,57 грн.

Вказаною заявою зменшено розмір позовних вимог, що відповідає положенням ст. 22 ГПК України, не порушує права та охоронювані законом інтереси сторін. Заяву судом прийнято до розгляду, спір вирішується з її урахуванням.

Виходячи зі змісту позовних вимог фактично ставиться питання про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України, нарахованих на суму безпідставно отриманих коштів процентів річних та інфляційних витрат відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Відповідач позов не визнав. Посилається на те, що з позивачем були укладені договори підряду та поставки які виконувались сторонами, зокрема позивач перерахував кошти, а відповідач 07.03.2015 р. відвантажив позивачу пиломатеріал на загальну суму 95 042 грн.

Не повернення відповідачем отриманих коштів, нарахування на них позивачем процентів річних та інфляційних стали причиною виникнення спору між сторонами.

Відповідачем було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перевірки по зареєстрованій заяві про злочин.

Ухвалою суду від 05.11.2015 р. у клопотанні відповідачу відмовлено, оскільки такої підстави для зупинення провадження у справі не передбачено ст.79 ГПК України.

Відповідачем заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7, транспортними засобами яких здійснювався самовивоз позивачем продукції за договором поставки.

Клопотання судом відхилено, оскільки надана відповідачем товарно-транспортна накладна від 07.03.2015 р. на перевезення пиломатеріалу автопідприємством ОСОБА_6 оформлена не належним чином, зокрема, відсутній підпис позивача про отримання вантажу. Також і позивач заперечує факт укладення договору на перевезення з ОСОБА_6 та отримання вантажу за наданою суду товарно-транспортною накладною.

Отже, надані суду докази не підтверджують, що рішення з даного спору може вплинути на права або обовязки фізичних осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо однієї із сторін.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін суд встановив таке.

Відповідно до ч.1-3 ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Відповідно до ч.2 ст.639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Позивачем суду надано договір №1/1-15 від 26.01.2015 р. за умовами якого продавець (ФОП ОСОБА_2Ф.) продає, а покупець (ФОП ОСОБА_1І.) купує лісоматеріали круглі лиственних порід. Покупець проводить оплату авансового платежу по безготівковому розрахунку на протязі 2 банківських днів з моменту отримання від продавця рахунку-фактури.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 р., але в любому випадку до повного і належного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань по договору.

З доданого позивачем до письмових пояснень від 16.11.2015 р. скан-копії договору №1/1-15 вбачається, що його підписано позивачем, оскільки навпроти графи покупець ФОП ОСОБА_1 останньої сторінки договору міститься підпис покупця. Такий же підпис виконано і на кожній сторінці договору. Доказів про те, що вказані підписи виконані сторонньою особою суду не надано. На договорі маються відбитки печатки відповідача та його підписи, які відтворені за допомогою копіювання.

На виконання умов договору відповідачем направлено позивачу рахунок-фактура №2 від 02.02.2015 р. на суму 60 000 грн. та №4 від 06.03.2015 р. на суму 1 064 грн. згідно договору поставки №1/1-15 від 26.01.2015 р.

Платіжним дорученням №2 від 02.02.2015 р. позивачем, відповідно до умов договору, перераховано на розрахунковий рахунок відповідача, зазначений у рахунок-фактурі №2 від 02.02.2015 р., 60000 грн. з призначенням платежу: авансовий платіж за угодою №1/1-15. Вказаний платіж був прийнятий відповідачем.

Позивачем також надано суду договір підряду №16-0519-56 О-РДє123 від 05.01.2015 р. за умовами якого підрядник, продавець (ФОП ОСОБА_2Ф.) зобовязався виконати по завданню замовника, покупця (ФОП ОСОБА_1І.) погоджені роботи і здати результат замовнику, а останній зобовязався прийняти результат робіт і їх оплатити.

Відповідно до п.16.1 цього договору замовник сплачує підряднику аванс за переробку кожної партії сировини в розмірі 50% вартості переробки, зазначеної у рахунок-фактурі у відповідності до технічного завдання.

В договорі зазначено, що він вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2015 р.

З доданого позивачем до письмових пояснень від 16.11.2015 р. скан-копії договору підряду вбачається, що навпроти графи покупець останньої сторінки договору міститься підпис покупця ФОП ОСОБА_1 Такий же підпис вчинено і на кожній сторінці наданого договору. Доказів про те, що вказаний підпис виконано сторонньою особою суду не надано. На договорі маються відбитки печатки відповідача та його підписи, які відтворені за допомогою копіювання.

На виконання умов договору підряду відповідачем направлено позивачу рахунок-фактуру №6 від 06.03.2015 р. на суму 19 859 грн. за переробку половника дубового згідно договору підряду №16-0519-56 О-РДє від 05.01.2015 р.

Платіжним дорученням від 07.03.2015 р. ОСОБА_8, який діяв на підставі довіреності позивача від 02.10.2014 р. якою, зокрема, йому надано право від імені позивача здійснювати оплату наданих послуг або інші необхідні платежі, сплатив на розрахунковий рахунок відповідача, зазначений у рахунок-фактурах №4 від 06.03.2015 та №6 від 06.03.2015 р., 20 923 грн. з призначенням платежу: за переробку лісоматеріалів по дог.16-0519-56 О-РДє123. Вказаний платіж був прийнятий відповідачем.

Позивач просить стягнути на його користь борг за безпідставно перераховані кошти відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України.

Вказаною статтею встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто, предметом регулювання статті 1212 Цивільного кодексу України є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші відповідно до ч.1 ст.177 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Як встановлено ч.1 ст.640, ч.2 ст.642 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач, отримавши від відповідача скан-копії договорів вчинив дії для їх виконання сплативши запропоновані відповідачем грошові кошти на розрахунковий рахунок останнього.

Відповідачем вказані кошти були прийняті, що свідчить про виконання сторонами умов договорів.

Тобто, відповідач набув грошові кошти за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

У підпункті 2.6 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05. 2013 N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 25.06.2011 у справі N 7/221-09.

Той факт, що договір сторонами укладено у формі, яка не відповідає вимогам закону, не свідчить про те, що він не є укладеним. Разом з тим, правила ст. 1212 ЦК України застосовуються тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору.

Стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 р. у справі N 6-122цс14).

Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги повернути замовнику попередньо сплачені кошти у зв'язку з неналежним виконанням підрядником умов договору (постанова Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 р. у справі N 3-129гс14).

Обгрунтовуючи неукладеність договорів позивач посилається на положення ч.3 ст.207 Цивільного кодексу України якою встановлено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Сторони не погодили можливість застосування таких підписів, що підтверджується матеріалами справи.

Також позивач вказує на те, що договори не містять відбитку його печатки, у них не були чітко узгоджені предмет, ціну та строки поставки, предмет договору підряду.

Однак, судом враховується, що відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 та 2 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Законом не встановлено, що у разі відсутності письмової згоди сторін договору використання при вчинення договору відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання такий договір є недійсним.

У встановленому законом порядку укладені між сторонами договори недійсними не визнавались.

Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін (ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України).

Письмова домовленість сторін про обовязкове скріплення печатками договорів відсутня.

Предмет договору поставки узгоджено у п.1.1,2.1 договору №1/1-15.

Відповідно до п.4.2 цього ж договору загальна сума договору є рівною сумі рахунків-фактур по фактично здійсненим поставкам і зазначена у рахунках-фактурах №2 та №4 до договору які були отримані і оплачені позивачем.

Згідно з п.5.4, 5.11 договору продавець на протязі 5 робочих днів після зарахування авансового платежу на його рахунок зобовязаний повідомити покупця по електронній пошті про готовність провести відвантаження товару.; продавець поставляє товар покупцю на умовах самовивозу зі складу продавця.

Предмет договору підряду узгоджено в розділі 1 вказаного договору.

Враховуючи вказане, виконання сторонами умов договорів, в також практику Верховного Суду України, суд не приймає до уваги обґрунтування позову тим, що договори є неукладеними.

Таким чином, судом встановлено, що кошти, які просить стягнути позивач з відповідача, отримані останнім згідно укладених договорів, а отже, за наявності правової підстави.

За таких обставин вимоги по стягненню безпідставно отриманих коштів відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України є необґрунтованими.

За судовою практикою обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав (п.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Отже, вимоги щодо стягнення процентів річних та інфляційних витрат також є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.4-3, ч.1 ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено, що підписані сторонами договори є неукладеними, а кошти відповідачем були отримані без належних правових підстав.

За таких обставин у задоволенні позову судом відмовлено повністю з покладенням судових витрат на позивача у відповідності до ст.49 ГПК України.

Разом із тим, судом відхиляються надані відповідачем докази на підтвердження виконання ним зобовязань за договорами: технічне завдання за договором підряду №16-0519-56, рахунок-фактура №6 від 27.02.2015 р., товарно-транспортна накладна від 07.03.2015 р. автопідприємства ОСОБА_6Є, оскільки позивачем заперечується отримання від відповідача рахунок-фактура №6 від 27.02.2015 р. а доказів останнім про її направлення не надано.

Позивач заперечує направлення технічного завдання відповідачу, а останній не довів, що технічне завдання він отримав від позивача.

Товарно транспортна накладна оформлена з порушенням, зокрема, відсутнє найменування одержувача вантажу та його підпис в графі вантаж одержав.

Також відповідачем не надано суду доказів на виконання робіт, передання товару позивачу, які передбачені умовами договору, зокрема, видаткових накладних, актів виконаних робіт.

Керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 04.12.2015 р.

Суддя Ю.В. Федоренко