ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"23" листопада 2015 р. Справа № 903/976/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ковельавто, смт. Голоби Ковельського району Волинської області,

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Безпечна Сквирського району,

про стягнення 37638,84 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: не зявились; від відповідача: не зявились;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю Транс-Ковельавто звернулось до господарського суду Волинської області б/н від 15.07.2015 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому просить суд стягнути з відповідача 37638,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю Транс-Ковельавто (перевізник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник) було укладено договір перевезення вантажу від 16.01.2015, за умовами якого перевізник зобовязався надати послуги перевезення, а замовник зобовязався оплатити такі послуги. Позивач зазначає, що відповідач свого обовязку з оплати послуг не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у сумі 23392,68 грн., яку він просить стягнути з відповідача. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 5552,74 грн. пені, 8405,02 втрат від інфляції, 288,40 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 21.09.2015 справу № 903/976/15 передано за підсудністю до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.09.2015 справу прийнято до провадження суддею Конюх О.В. та призначено її до розгляду на 20.10.2015.

20.10.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив від 20.10.2015, в якому відповідач проти позову заперечував, мотивуючи тим, що перевізник доставив вантаж з прострочкою, а саме 27.01.2015, тоді як сторонами було погоджено доставку вантажу на 23.01.2015, у звязку із чим вантаж був частково зіпсований, його вартість зменшилась на 20%. Відповідач твердить, що зазначене свідчить про те, що позивач не виконав свого зобовязання, відповідно у замовника не виникло обовязку оплачувати надані послуги. Крім того, в усних поясненнях представник відповідача зазначав, що не отримував передбачених оригіналів документів, на підставі яких мала бути здійснена оплата за умовами укладеної заявки, а відтак не зобовязаний оплачувати надані послуги.

Ухвалою від 20.10.2015 розгляд справи відкладено на 17.11.2015.

В судовому засіданні 17.11.2015 було оголошено перерву до 23.11.2015 до 11 год. 45 хв., про що представники сторін були повідомлені особисто під розпис.

В судове засідання 23.11.2015 представники сторін не зявились, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання.

Враховуючи те, що всі особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, що матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, відповідно до права суду, наданого ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ковельавто, смт. Голоби Ковельського району Волинської області (далі по тексту - ТОВ Транс-Ковельавто) до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Безпечна Сквирського району (далі по тексту ФОП ОСОБА_1Д.), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

16.01.2015 між ТОВ Транс-Ковельавто (перевізник) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) було укладено договір перевезення вантажу (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого перевізник доручає замовнику здійснювати пошук і підбір вантажовласників (замовників або їхніх довірених осіб) з метою забезпечення вантажами транспортних засобів перевізника для транспортування їх в міжнародному та міжміському сполученні.

Ціни, що відповідають конкретному перевезенню (групі однотипних перевезень) узгоджуються додатково перед кожним перевезенням (групою перевезень). Порядок і термін оплати обумовлюються в разовій заявці, що направляється перевізнику перед конкретним перевезенням (групою однотипних перевезень). Оплата послуг перевізника здійснюється замовником на розрахунковий рахунок перевізника на підставі належним чином оформлених оригіналу або ксерокопії товарно-транспортних документів (ТТН або CMR) з відповідними відмітками про одержання вантажу і оригіналів рахунку, акту виконаних робіт, або шляхом внесення грошових коштів в касу банка перевізника (п.п. 4.2, 4.3, 4.5 ОСОБА_2).

В рамках даного договору сторонами було укладено заявку № 1 від 20.01.2015 (далі Заявка), за умовами якої перевізник зобовязався надати послуги перевезення, а замовник зобовязався оплатити такі послуги на наступних умовах:

- маршрут: м. Каховка (Україна) м. Кожухов (Польща)

- дата завантаження: 20.01.2015

- автомобіль: Рено АС 4757 ВІ, АС 0637 XT, рефрижератор

- строк доставки: 23.01.2015

- вартість та умови оплати: 1275 євро (по курсу НБУ на день вивантаження), по оригіналам документів у строк 5 днів.

За правилом частини 1 ст. 307 ГК України та частини 1 ст. 909 ЦК України договір перевезення укладається між вантажовідправником та перевізником, який зобов'язується доставити ввірений йому вантаж вантажоодержувачу. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (частина 2 ст. 306 ГК України).

Замовник у спірному договорі не є суб'єктом відноcин перевезення вантажу - ані вантажовідправником, ані вантажоодержувачем, а відтак, за своєю правовою природою укладений сторонами правочин є договором транспортного експедирування. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Змістом спірних відносин сторін є виконання позивачем на замовлення відповідача перевезення вантажу, належного вантажовідправнику ТОВ «Грін Тім», його вантажоодержувачу - Jarzyny Meyer, Польща, що породжує обовязок відповідача - ФОП ОСОБА_1 як замовника оплатити позивачу суму фрахту 1275 Євро за курсом НБУ на день вивантаження протягом 5 днів з дня отримання належним чином оформлених оригіналу або ксерокопії товарно-транспортних документів (ТТН або CMR) з відповідними відмітками про одержання вантажу і оригіналів рахунку та акту виконаних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що перевізником було виконано обумовлене Заявкою перевезення, що підтверджується товарно-транспортною накладною CMR 108642 від 20.01.2015 (залучена до матеріалів справи) з відмітками вантажовідправника та вантажоодержувача.

Отже, судом встановлено, що перевізник виконав обумовлене перевезення вантажу, а відтак у замовника виник обовязок оплатити його вартість.

Позивачем було виставлено відповідач рахунок на оплату на № 10 від 27.01.2015 на суму 23392,68 грн.

Вказана сума не була оплачена відповідачем, у звязку із чим позивач звернувся до відповідача з претензією про оплату вартості послуг №17/03, що була отримана відповідачем 04.04.2015, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи.

Відповідач, в свою чергу звернувся до позивача з претензію № 1/02-15, в якій зазначав про затримку доставки вантажу та псування частини вантажу, у звязку із чим просив сплатити штраф за затримку та відшкодувати вартість зіпсованого вантажу.

З листування між сторонами вбачається, що замовником не заперечується факт здійснення перевезення та отримання документів для оплати його вартості. Судом відхиляються посилання відповідача на затримку доставки та часткове псування вантажу як на підставу нездійснення оплати, оскільки вказані обставини, згідно умов укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, не впливають на обовязок замовника оплатити вартість перевезення. Водночас, замовник не позбавлений права звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення штрафу та/або збитків за прострочення доставки та псування вантажу, підтвердивши їх належними та допустимими доказами.

Відтак, у замовника виник обовязок з оплати перевезення. З рахунку на оплату № 10 від 27.01.2015 вбачається, що розрахунок вартості перевезення позивачем було здійснено на дату запланованої доставки вантажу (23.01.2015). Водночас, з CMR 108642 від 20.01.2015 вбачається, що товар був доставлений 27.01.2015, відповідно за умовами заявки, розрахунок вартості перевезення мав бути здійсненний за курсом євро НБУ на дату фактичної доставки.

Судом встановлено, що станом на 27.01.2015 курс євро НБУ становив 17,8775 грн. Відтак, належна до сплати відповідачем вартість перевезення складає 22793,81 грн. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача суми боргу підлягає задоволенню частково в сумі 22 793,81 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 5552,74 грн. пені, 8405,02 втрат від інфляції, 288,40 грн. 3% річних, нарахованих у звязку із простроченням оплати вартості послуг.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частини 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.6. договору встановлено, що у випадку протермінування платежу, винна сторона оплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день протермінування.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобовязання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня.

Згідно частини 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Крім того, положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивач твердить, що направив відповідачу оригінали рахунку на оплату, акту виконаних робіт та CMR 06.02.2015, і посилається на копію експрес-накладної ТОВ «Нова Пошта» № 8931 як на доказ такого відправлення. Відтак, позивач розраховує пеню, втрати від інфляції та 3% річних за період з 17.02.2015 по 16.07.2015.

Разом із тим, зазначена експрес-накладна № 8931, по-перше, не містить опису вкладення (зазначено «документи» без їх переліку), по-друге, свідчить про направлення цих документів не відповідачу ФОП ОСОБА_1, а іншій особі ОСОБА_3, та за іншою адресою. Позивач твердить, що ОСОБА_3 є бухгалтером відповідача, і таке направлення документів обумовлено угодою сторін, однак жодних доказів зазначеного твердження суду не надано.

Разом із тим, за змістом листування, яким обмінялись сторони (претензія ТОВ Транс-Ковельавто №17/03, претензія ФОП ОСОБА_1 № 1/02-15), вбачається, що замовником не заперечується здійснення перевезення та факт отримання документів для його оплати. Відтак, суд вважає початком відліку передбаченого заявкою 5-денного терміну оплати дату отримання відповідачем претензії № 17/03, яка вбачається з доданого до матеріалів справи рекомендованого повідомлення про вручення № 8931 і становить 04.04.2015.

Враховуючи вищенаведене, суд встановив, що розрахунок пені, втрат від інфляції та 3% річних, наданий позивачем є невірним, оскільки, по-перше, позивачем здійснено нарахування на суму фрахту 23392,68 грн. (тоді як належна сума оплати складає 22793,81 грн.), а, по-друге, позивачем невірно визначено період прострочення.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом здійснено розрахунок за період з 10.04.2015 по 16.07.2015, та встановлено, що з відповідача на користь позивача належать до стягнення 3671,99 грн. пені, 364,70 грн. втрат від інфляції, 183,60 грн. 3% річних.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи подані позивачем розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково. Суд приймає рішення про стягнення з відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Транс-Ковельавто» 27 014,10 грн. заборгованості, в тому числі 22793,81 грн. основного боргу, 3671,99 грн. пені, 364,70 грн. втрат від інфляції, 183,60 грн. 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ковельавто задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (09025, Київська обл., Сквирський район, село Безпечна, вул. Ордаша, буд. 22, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ковельавто (45070, Волинська обл., Ковельський район, смт. Голоби, вул. Волинська, буд. 14, ідентифікаційний код 37598061)

22793,81 грн. (двадцять дві тисячі сімсот девяносто три гривні вісімдесят одну копійку) боргу,

3671,99 грн. (три тисячі шістсот сімдесят одну гривню девяносто девять копійок) пені,

364,70 грн. (триста шістдесят чотири гривні сімдесят копійок) втрат від інфляції,

183,60 грн. (сто вісімдесят три гривні шістдесят копійок) 3% річних, а також

1311,27 грн. (одна тисяча триста одинадцять гривень двадцять сім копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 03.12.2015р.

Суддя О.В. Конюх