ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2015р. Справа № 914/3418/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеп»
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Премєр груп»
про:стягнення 78978 грн. 29 коп. (з яких: 49505,93 грн. основний борг; 4950,59 грн. штраф; 19801,48 грн. пеня; 4720,29 грн. 3% річних)

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Корчинському О. І.

Представники:

Позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність від 17.08.2015 р.)
Відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність від 21.02.2014 р.)

25.09.2015 р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява вх. № 3518 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Премєр груп» про стягнення 78978 грн. 29 коп. (з яких: 49505,93 грн. основний борг; 4950,59 грн. штраф; 19801,48 грн. пеня; 4720,29 грн. 3% річних).

Ухвалою суду від 28.09.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 29.10.2015 р.

29.10.2015 р. до суду за вх. № 46542/15 від представника позивача поступив розрахунок штрафних санкцій.

29.10.2015 р. до суду за вх. № 46547/15 від представника позивача поступила довідка про відсутність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 62 або п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Ухвалою суду від 29.10.2015 р., у зв'язку з неявкою представника відповідача, розгляд справи було відкладено на 26.11.2015 р.

В судовому засіданні 26.11.2015 р. оголошено перерву до 30.11.2015 р.

Позивач вимоги суду виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Представник позивача позов підтримав повністю, просив суд задоволити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях.

Відповідач вимоги суду виконав, відзив на позовну заяву представив, проти позову заперечив, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

30.11.2015 р. до суду за вх. №54649/15 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивачем було поставлено інший, ніж передбачений контрактом товар, а тому до зазначених відносин не можуть бути застосовані положення укладеного між сторонами форвардного контракту №771/1 від 07.11.2013 р., зокрема, й щодо строків виконання грошових зобовязань.

Також, у відзиві на позовну заяву, відповідач просить суд застосувати позовну давність щодо вимог про стягнення штрафних санкцій.

Крім того, 30.11.2015 р. до суду за вх. № 4223 від відповідача поступив зустрічний позов про визнання недійсним форвардного контракту №711/1 від 07.11.2013 р. Ухвалою суду від 30.11.2015 р. в прийнятті зазначеного зустрічного позову було відмовлено.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке:

07.11.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Екотеп» (Продавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Премєр груп» (Покупець, відповідач у справі) укладено Форвардний контракт № 711/1 (надалі - Контракт; оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи).

Відповідно до п. 1.1. Контракту, Продавець (позивач) в порядку та на умовах даного Контракту передає Покупцю (відповідачу) у власність товар: папір етикетковий литого крейсування Sinar Lux 80 г/м2 форматом 70*100 см у сухому виконанні (Товар), а Покупець зобовязується прийняти Товар у відповідності до умов цього Контракту та оплатити його відповідно до умов цього Контракту.

Згідно з п. 1.5. Контракту ціна за одиницю Товару в національній валюті становить в еквіваленті 1,98 євро за 1 кілограм.

Відповідно до умов Контракту, позивачем передано відповідачу 5880 кг. Товару, на загальну суму 151704,00 грн., що еквівалентно 11642,40 євро, що підтверджується підписаною уповноваженими представниками сторін видатковою накладною №1848 від 17.02.2014 р.

Згідно з п. 3.1. Контракту, Покупець зобовязується оплатити на поточний рахунок Продавця повну вартість кожної поставленої партії товару протягом 30 календарних днів з моменту отримання кожної партії Товару.

Відповідно до п. 3.2. Контракту, оплату отриманого Товару Покупець здійснює в національній валюті за курсом євро, який опублікований на сайті Українського фінансового сервера www.udinform.com на момент закриття торгової сесії, відповідно на дату здійснення Покупцем оплати.

На виконання умов Контакту, відповідачем 23.07.2014 р. було оплачено 82000,00 грн., що еквівалентно 5222,93 євро, (згідно з офіційним курсом євро, встановленим НБУ на 23.07.2014 р. 1 євро=15,70 грн.) та 24.07.2014 р. оплачено 69704,00 грн., що еквівалентно 4431,28 євро, (згідно з офіційним курсом євро, встановленим НБУ на 24.07.2014 р. 1 євро = 15,73 грн.).

Відтак, відповідачем здійснена часткова оплата товару на загальну суму 9654,21 євро. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму 1988,19 євро, що станом на 16.09.2015 р. еквівалентно 49505,93 грн. (згідно з офіційним курсом євро, встановленим НБУ на 16.09.2015 р. 1 євро = 24,90 грн.).

Додатково позивач просить стягнути з відповідача 4950,95 грн., що еквівалентно 198,82 євро штраф; 19801,48 грн., що еквівалентно 795,24 євро пені; 4720,29 грн., що еквівалентно 189,57 євро 3% річних.

Зазначені вимоги обґрунтовую тим, що відповідно до п.5.3. Контракту у разі порушення Покупцем строків оплати, Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період несвоєчасної оплати від вартості простроченого платежу. Крім того, позивачем нараховано 3% річних згідно з ст. 625 ЦК України за неналежне виконання грошових зобовязань та відповідно до п. 5.5. Контракту у разі прострочення Покупцем оплати за Товар більше ніж на 30 календарних днів, Покупець сплачує Продавцю штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Відповідач поданим відзивом заперечує позовні вимоги, зазначаючи, що позивачем було поставлено інший, ніж передбачений контрактом товар, а тому до зазначених відносин не можуть бути застосовані положення укладеного між сторонами форвардного контракту №771/1 від 07.11.2013 р., зокрема, й щодо строків виконання грошових зобовязань. Тому у відповідача і не виникало обовязку по оплаті згідно укладеного Контракту. Крім того, відповідач у відзиву вказує, що вимоги позивача про стягнення пені та штрафу не підлягають до задоволення, адже на них поширюється спеціальний строк позовної давності в 1 рік, тому просить суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У ч. 1 ст. 175 ГК України зазначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з видаткової накладної № 1848 від 17.02.2014. відповідач отримав товар в повному обсязі.

У зазначеній видатковій накладній вказано, що підставою є договір поставки від 07.11.2013 р. № 711/1, отже, твердження відповідача про те, що товар поставлявся не на підставі контракту від 07.11.2013 р. № 711/1 не заслуговує на увагу.

Згідно з п. 3.1. Контракту, відповідач повинен був здійснити оплату вартості товару до 19.03.2014 р.

Розрахунок за отриманий товар відповідач здійснив лише частково, 23.07.2014р. оплачено 82000,00 грн., що еквівалентно 5222,93 євро, (згідно з офіційним курсом євро, встановленим НБУ на 23.07.2014 р. 1 євро=15,70 грн.) та 24.07.2014 р. оплачено 69704,00 грн., що еквівалентно 4431,28 євро, (згідно з офіційним курсом євро, встановленим НБУ на 24.07.2014 р. 1 євро = 15,73 грн.).

Відтак, відповідачем здійснена часткова оплата товару на загальну суму 9654,21 євро. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму 1988,19 євро, що станом на 16.09.2015 р. еквівалентно 49505,93 грн. (згідно з офіційним курсом євро, встановленим НБУ на 16.09.2015 р. 1 євро = 24,90 грн.).

Позивачем, за неналежне виконання грошового зобовязання, нараховано відповідачу 4950,59 грн. 198,82 євро штрафу, 19801,48 грн. 795,24 євро пені, 4720,29 грн. 189,57 євро 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 5.3. Контракту у разі порушення Покупцем строків оплати, установлених в п. 3.1. Контракту, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період несвоєчасної оплати від вартості простроченого платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 5.5. Контракту у разі прострочення Покупцем оплати за Товар більше, ніж на 30 календарних днів, Покупець сплачує Продавцю штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу.

У підпункті 2.1. пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. № 14 (із змінами та доповненнями) розяснено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

У підпункті 1.12. пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (із змінами та доповненнями) зазначено, що господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку пені та інших нарахування, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунки пені, штрафу та 3% річних, суд зазначає, що такі розрахунки є правильними.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 257 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 257 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Підпунктом 4.4.2. підпункту 4.4. пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» розяснено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява.

Позовна заява надіслана до господарського суду Львівської області 22.09.2015 р., що підтверджується штемпелем підприємства поштового зв'язку на конверті. Отже, датою подання позову є 22.09.2015 р.

Таким чином, до вимог позивача про стягнення з відповідача 4950,59 грн. штрафу та 19801,48 грн. пені сплила спеціальна позовна давність.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У відзиві на позовну заяву відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення 4950,59 грн. штрафу та 19801,48 грн. пені.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чино, в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Премєр груп» про стягнення 4950,59 грн. штрафу та 19801,48 грн. пені слід відмовити у зв'язку з спливом спеціальної позовної давності.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Премєр груп» про стягнення 78978 грн. 29 коп. (з яких: 49505,93 грн. основний борг; 4720,29 грн. 3% річних) обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1) пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

Судовий збір, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ГПК України, слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 11, 253, 256, 257, 267, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 632, 655, 691, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 175, 193, 230 ГК України, ст. ст. 43, 45, 22, 33, 34, 43, 44, 48, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Премєр груп» про стягнення 78978 грн. 29 коп. (з яких: 49505,93 грн. основний борг; 4950,59 грн. штраф; 19801,48 грн. пеня; 4720,29 грн. 3% річних) задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Премєр груп» (вул. Пасічна, буд. 162, м. Львів, 79000; ідентифікаційний код 23273893) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеп» (АДРЕСА_1; м. Львів, 79013; ідентифікаційний код 19332414) 54226 грн. 22 коп. (з яких: 49505,93 грн. основний борг; 4720,29 грн. 3% річних) та 836 грн. 28 коп. судового збору.

3. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотеп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Премєр груп» в частині стягнення 24752 грн. 07 коп. (з яких: 4950,59 грн. штраф; 19801,48 грн. пеня) - відмовити.

4. Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07 грудня 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.