ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа № 922/3916/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№4766 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 04.09.15 у справі № 922/3916/15

за позовом Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група", м.Київ

до Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м.Харків

про стягнення коштів у розмірі 3879,93 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група", м.Київ (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог на суму франшизи, передбаченої полісом АС/0055048 в розмірі 1000,00грн., та просив стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м.Харків (відповідач) в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 3879,93грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.09.2015 року по справі №922/3916/15 (суддя Калантай М.В.) позов задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" 3879,93грн. суми страхового відшкодування та 1827,00грн. витрат зі сплати судового збору.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи при його прийнятті, просить скасувати рішення господарського суду повністю та прийняти нове рішення у справі, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазничив, що суд першої інстанції помилково не звернув увагу на те, що позивач не надав доказів понесення фактичних витрат в розмірі заявлених позовних вимог. Відповідач вважає, що сума 3879,93грн., яка зарахована позивачем в рахунок платежів за договором страхування, не є виплатою страхового відшкодування в розумінні діючого страхового законодавства. Вважає, що позовні вимоги позивача є недоведеними та такими, що не підтвердженні матеріалами справи.

Представник позивача просив розглянути справу за відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду встановила, що 13 грудня 2013 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група", м.Київ (страховиком) та ОСОБА_1 (страхувальником) укладено договір добровільного страхування № 28-2111-13-00277, за яким позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля "Geely", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Пунктом 2.2.2 договору передбачено, що дорожньо-транспортна пригода, що сталася під час руху застрахованого транспортного засобу є страховим випадком, із настанням якого виникає обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування.

21 лютого 2014 року о 18:00 год. в м. Харкові, по пр. Героїв Сталінграду, 6/5, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: "ВАЗ 21051", держномер 84964ХК, який знаходився під керуванням ОСОБА_2, та вищевказаним застрахованим автомобілем "Geely", держномер АХ8761ЕС, під керуванням ОСОБА_3

Постановою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11.03.2014 у справі №641/2014/14-п встановлено, що під час даної ДТП водій ОСОБА_2 порушив п.11.3, 8.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, у звязку з чим притягнутий до адміністративної відповідальності. Дана постанова набрала законної сили 21.03.2014.

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль "Geely", держномер АХ8761ЕС, отримав механічні пошкодження, що підтверджується вищевказаної постановою районного суду, а також наявними в матеріалах справи довідками ДАІ та актом огляду пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 24 лютого 2014 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, затвердженого 07.03.2014, сума якого склала 4744,67грн.

Страховим актом №ПССКА-3377, затвердженим 07.03.2014, визначено порядок виплати страхового відшкодування наступним чином: 1-у частину платежу в розмірі 3875,32грн. зарахувати в рахунок несплаченої частини страхового платежу, 2-у частину страхового відшкодування в розмірі 869,35грн. перерахувати за реквізитами, вказаними в заяві страхувальника від 24.02.2014.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що на підставі даного страхового акту позивач перерахував страхувальнику 869,35грн., що підтверджується платіжним дорученням №5828 від 11.03.2014 р., інша частина страхового відшкодування згідно умов пункту 12.2 Договору страхування №28-2111-13-00277 від 13.12.2013 зараховано в рахунок несплаченої частини страхового платежу.

Відповідно до інформації із Центральної бази даний МТСБУ станом на 21.02.2014 цивільно-правова відповідальність винуватця у скоєнні ДТП була застрахована відповідачем, що підтверджується полісом №АА/0055048, за яким застраховано автомобіль ВАЗ 21051, держномер 84964ХК. Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну третіх осіб, встановлено в розмірі 50000,00грн., франшиза 1000,00грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відповідно до полісу №АА/0055048, відповідач взяв на себе обов'язок відшкодувати шкоду, завдану винуватцем ДТП (ОСОБА_2Н.) майну третіх осіб, в межах 49000,00грн. (враховуючи наявність франшизи 1000,00грн.)

У зв'язку із наведеним, позивач звернувся до відповідача із заявою про регресні вимоги №УСГ-215АГ від 15.01.2015р. однак, відповідач дану заяву не задовольнив, направив позивачу лист №42 від 23.02.2015, в якому витребував від нього додаткові документи для розгляду питання про здійснення страхового відшкодування.

У звязку із несплатою відповідачем суми страхового відшкодування, позивач звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути на свою користь з відповідача суму в розмірі 3879,93грн., з урахування заяви про уточнення позовних вимог.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України зазначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 27 Закону України Про страхування та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що оскільки позивач виконав свої зобов'язання за договором страхування, йому у межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 38 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що позивач після виплати страхового відшкодування страховику в загальному розмірі 4879,93грн., що складається з суми 869,35грн. виплаченої безпосередньо страхувальнику, та суми 3875,32грн., утриманих з страхувальника в рахунок несплаченої частини страхового платежу, отримав право зворотної вимоги до відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності, особи, винної у скоєнні ДТП, згідно поліса №АА/0055048.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Статтею 8 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхове відшкодування - грошова сума, яка виплачується страховиком за умовами майнового страхування при настанні страхового випадку.

Пунктом 12.1 договору визначено, що розмір страхового відшкодування визначається виходячи з прямого розміру збитків, завданих страхувальнику в результаті страхового випадку, який не може перевищувати розмір страхової суми за відповідним видом страхування та відповідних лімітів, якщо вони встановлені.

Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що утримання позивачем із загальної суми страхового відшкодування 3875,32грн. в рахунок несплаченого страхового платежу за договором страхування №28-2111-13-00277 від 13.12.2013 також є фактичними витратами позивача, які здійснені саме у звязку із настанням страхового випадку.

Аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 24.06.2014 у справі № 910/470/14 та від 03.06.2013 у справа № 5011-50/17470-2012.

Колегія суддів вважає, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на, те що сума 3879,93грн., яка зарахована позивачем в рахунок платежів за договором страхування, не є виплатою страхового відшкодування в розумінні діючого страхового законодавства необґрунтоване, оскільки страхове відшкодування дорівнює загальному розміру збитків, які завдані страхувальнику при ДТП, а сума 3875,32 грн. є витратами позивача, які здійснені у звязку із настанням страхового випадку.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що з урахуванням франшизи, передбаченої полісом АА/0055048, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в порядку регресу 3879,93грн. суми страхового відшкодування, та задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що відповідачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, а мотиви відповідача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 993,1166,1187,1191 ЦК України, ст.ст. 25, 27 Закону України Про страхування, ст.ст. 101-105 ГПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.09.15 у справі №922/3916/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції: Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 03.12.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.