ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа № 922/4866/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 19.06.2015р. №244;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю від 01.02.2015р;

третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3, за довіреністю від 29.07.2015р. №25/7/101-д;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго в особі відокремленого підрозділу Північна електроенергетична система Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго, м. Харків (вх. №5315Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2015р.

у справі № 922/4866/15

за позовом Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго в особі відокремленого підрозділу Північна електроенергетична система Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго, м. Харків

за участю третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної фінансової інспекції України, м. Київ

до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Техностар, м. Харків

про стягнення 5 292,70 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.10.2015р. у справі №922/4866/15 (суддя Бринцев О.В.) в позові Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго в особі відокремленого підрозділу Північна електроенергетична система державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго, за участю третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної фінансової інспекції України до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Техностар про стягнення 5 292,70 грн. відмовлено повністю.

Оскаржуване рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача отримано останнім як оплату належно виконаних робіт за договором, а тому такі кошти набуто за наявності правової підстави договору і вони не можуть вважатись ані збитками, ані безпідставно набутим майном.

Державне підприємство Національна енергетична компанія Укренерго в особі відокремленого підрозділу Північна електроенергетична система Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго, м. Харків з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2015р. у справі №922/4866/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції апелянт зазначає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення. Зокрема, зазначає, що при виконанні робіт за договором, позивачем не дотримані вимоги п.3.3.12 ДБН Д.1.1-1-2000. На думку апелянта, вказане порушення призвело до завищення витрат Сумських МЕМ на 5 292,70 грн., та до внесення недостовірних даних до фінансової звітності за I півріччя 2013 року, що є порушенням п.1 статті 3 Закону №996.

Автоматизованою системою документообігу Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (справу) призначено для розгляду судді-доповідачу ОСОБА_5

Розпорядженням голови Харківського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Россолов В.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 08.12.2015р. о 10:30 год.

24.11.2015р. на адресу суду від апелянта надійшло письмове обґрунтування апеляційної скарги, в якому останній просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2015р. у справі №922/4866/15 повністю та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. (вх.№15853).

04.12.2015р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. (вх.№16377). В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що акт контролюючого органу не визначений законодавством як безумовний доказ, а тому не повинен прийматись як беззаперечний доказ про встановлені порушення з боку господарюючого субєкта.

07.12.2015р. на адресу суду від Державної фінансової інспекції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить задовольнити апеляційну скаргу позивача та скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2015р. у справі №922/4866/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. (вх.№16480). В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідачем при виконанні робіт не дотримані вимоги п.3.3.12 ДБН Д.1.1-1-2000, що призвело до завищення вартості будівельних робіт на суму 11291,50 грн. та втрати активів у вигляді зайвого перерахування Сумськими МЕМ коштів ТОВ «Техностар» за роботи, вартість яких безпідставно завищена на азагальну суму 5292,70 грн. та до матеріальної шкоди (збитків), завданих Сумським МЕМ, на відповідну суму.

У судовому засіданні 08.12.2015р. представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні позивача просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2015р. у справі №922/4866/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача, третьої особи та відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємством Національна енергетична компанія Укренерго (замовник), в особі директора відособленої структурної одиниці Північної енергетичної системи ОСОБА_6, що діє на підставі довіреності, посвідченої 25.02.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованою в реєстрі за № 559 та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Техностар (підрядник), в особі директора ОСОБА_8, що діє на підставі Статуту (т. І а.с. 16-20) укладено договір №148-22/4911-12.

Відповідно до умов вказаного договору, підрядник зобовязується виконати роботи з реконструкції ВРП 1 ЮкВ ПС ЗЗОкВ Шостка шляхом заміни ВМТ 110 кВ ШТЕЦ л.1 та л.2 на елегазові (пункт 1.2. Договору).

Вартість робіт становить 1 778 690, 00 грн. з ПДВ (пункт 3.1 Договору). Додатковою угодою № 1 зменшено ціну Договору та викладено в наступній редакції: ціна цього договору є твердою та становить 1 778 689, 60 грн.

За результатами робіт були складені та підписані сторонами Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма № КБ 3) та ОСОБА_7 приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ 2 в) за грудень 2012 року.

Згідно актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) за грудень 2012 року від 27.12.2012р. № 1, № 2, № 3, відповідачем виконано робіт з реконструкції ВРП - 110 кВ ПС 330 кВ Шостка на загальну суму 452586,40 грн. з ПДВ.

За виконані роботи по вказаному договору Сумськими МЕМ перераховані кошти на розрахунковий рахунок ТОВ Техностар в повному обсязі (т. 2, а.с. 62-64).

Державною фінансовою інспекцією України було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго та його відокремлених підрозділів за період з 01.07.2011 року по 30.06.2013 року.

Під час ревізії фінансово - господарської діяльності відокремленого підрозділу Сумські магістральні електричні мережі Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго (скорочено - Сумські МЕМ), правильності формування прямих матеріальних витрат, встановлено, що до складу інших матеріальних витрат у 2012 році включено витрати на проведення капремонту з відновленням захисту металоконструкцій на ВРП 110 кВ ПС Шостка, які проводилися підрядним способом за договором № 148-22/49П-12 від 31.05.2012р. року, укладеним між Державним підприємством Національна енергетична компанія Укренерго та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Техностар.

В ході зустрічної звірки, зіставленням вартості придбання матеріалів з їх вартістю, включеною до актів приймання виконаних робіт форми КБ-2в для Сумських МЕМ встановлено завищення вартості матеріалів по договору від 31.05.2012р. № 148-22/49П-12 на суму 5 292,70 грн.

Позивач в обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що при виконанні вищезазначених робіт, недотримані вимоги п. 3.3.12 ДБН Д. 1.1-1-2000 (чинні на момент проведення перевірки), і дане порушення було відображено в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго за період з 01.07.2011 року по 30.06.2013 року від 18.10.2013 р. № 05-21/259 (копія витягу з акту, т. 2 а.с. 67-70).

З метою усунення виявлених порушень, Державною фінансовою інспекцією України на адресу ДП НЕК Укренерго було направлено вимогу про усунення порушень від 25.11.2013 р. № 05-14/1914 (т. 2, а.с. 65-66), яка відповідачем виконана не була.

Вказане вище стало підставою для звернення позивача до господарського суду Харківської області з позовом в якому останній просив стягнути з відповідача на його користь, на підставі ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України, збитків у розмірі 5 292,70 грн., які складаються з суми завищеної вартості матеріалів.

06.10.2015 р. господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Положеннями ст.ст. 627, 629, 632 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ст. ст. 837, 843, 845 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу, України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

У вказаному випадку, спірні правовідносини виникли між сторонами на підставі договору підряду, в якому сторони вільно та на власний розсуд визначили обєм робіт, що підлягають до виконання та їх вартість, оскільки відповідно до вище вказаних вимог чинного законодавства України ці умови є обовязковими для сторін.

Місцевим господарським судом встановлено, що обовязки сторін за договором виконано повністю, що підтверджується відповідними матеріалами справи та поясненнями сторін у справі.

Приймання-передачі робіт оформлено відповідними актами, підписаними сторонами без будь-яких зауважень.

Крім того, позивач повністю оплатив вартість виконаних відповідачем робіт, ціна якої була визначена в договорі підряду.

Також, колегія суддів зазначає, що позивач не висловлював жодних претензій щодо обсягу і якості виконаних відповідачем робіт; від його імені не надходило мотивованої відмови від приймання виконаних робіт, а обсяг робіт погоджений сторонами, недоліків під час виконання робіт позивачем не було виявлено.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження факту звернення позивача до відповідача з ініціативою внести будь-які зміни до договору щодо ціни чи умов оплати в передбаченому ст. 188 ГК України порядку.

Також, матеріали справи не містять й даних про те, що договір в частині визначення ціни визнано у встановленому законом порядку недійсним повністю або частково з підстав її завищення, чи до нього внесено відповідні зміни тощо.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків.

Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Приписами частини 1 та 2 статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки відповідача у вигляді порушення договірного зобов'язання, яка спричинила шкідливий результат для зобов'язаного контрагента, а відтак, на думку колегії суддів, не може вважатися доведеним причинний зв'язок між заподіяною шкодою та поведінкою особи.

Беручи до уваги те, що позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору, укладеного між сторонами, а відтак і наявності складу цивільного правопорушення, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що стягнення з відповідача в якості збитків грошових коштів у розмірі 4589357,00 грн. є неможливим.

Приписами статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" встановлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Так, виявлені за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності відповідача порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб у встановленому чинним законодавством України порядку.

Водночас, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на висновки перевірки, як на підставу для задоволення позовних вимог, є безпідставними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не можуть впливати на умови укладеного між сторонами договору, в тому числі, на умови щодо ціни договору, і, відповідно, не можуть їх змінювати.

Положеннями підпункту 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України (затверджено Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011) врегульовано вжиття Держфінінспекцією відповідно до покладених на неї завдань заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Такі заходи вживаються в установленому порядку Держфінінспекцією як центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством України порядку, а не для встановлення певного зобов'язання в межах господарсько-договірних відносин.

А тому, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Так, вирішуючи спір про стягнення заподіяних збитків, господарський суд першої інстанції повинен з'ясувати правові підстави покладання на винну особу зазначеної міри відповідальності, в той час як в межах розгляду даної справи позивачем не доведено факту порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, або виконання укладеного договору з порушенням умов, що виключає застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Аналогічної правової позиції дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 18.08.2015р. у справі №908/360/15.

Оскільки між сторонами у спорі укладений договір підряду, а кошти які позивач просить стягнути з відповідача отримано останнім як оплату належно виконаних за договором робіт, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору і вони не можуть вважатися ані збитками, ані безпідставно набутим майном.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним судом України у постанові від 02.07.2012р. у справі №5006/18/13/2012.

На думку колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Посилання апелянта на те, що при виконанні робіт відповідачем не дотримані вимоги п.3.3.12 ДБН Д.1.1-1-2000, не приймаються колегією суддів, з огляду на наступне.

У Правилах визначення вартості будівництва ДБН Д. 1.1-1-2000, зазначено: Вартість будівництва визначається: - на стадії визначення виконавця робіт (проведення тендеру) - ціна тендерної пропозиції претендента (договірна ціна, яка може встановлюватися твердою, динамічною, періодичною).

За твердої договірної ціни взаєморозрахунки провадяться на підставі виконаних обсягів робіт та їхньої вартості, визначеної в договірній ціні.

За динамічної договірної ціни: Вартість прямих витрат при взаєморозрахунках за обсяги виконаних робіт визначається на підставі нормативних витрат трудових і матеріально-технічних ресурсів, виходячи з фізичних обсягів виконаних робіт та уточнених цін ресурсів, передбачених в договірній ціні.

Тверді договірні ціни встановлюються незмінними на весь обсяг будівництва і не уточнюються, за винятком випадків, якщо:

а) замовник змінює в процесі будівництва проектні рішення, що викликає зміну обсягів робіт та вартісних показників;

б) в процесі будівництва в проектній документації та інвесторських кошторисах; виявлено безперечні помилки, які не було виявлено на стадії тендерної пропозиції та складання договірної ціни, а підрядник не є виконавцем проектно-кошторисної документації;

в) виникають обставини непереборної сили - надзвичайні обставини та події, які не можуть бути передбачені сторонами під час укладання договору (контракту);

г) уповільнення темпів або зупинення виконання робіт за рішенням замовника, або; з його вини, якщо це спричинило додаткові витрати підрядника;

д) зміни законодавства з питань оподаткування, якщо це впливає на вартість робіт.

Відповідач в процесі реалізації договору здійснив витрати, які передбачені у локальних кошторисах до договору, не перевищивши жодного з них, про якісь беззаперечні помилки в інвесторських кошторисах, мова йти не може, оскільки в ОСОБА_7 ревізії фінансово-господарської діяльності державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго за період з 01.07.2011р. по 30.06.2013р. № 05-21/259 від 18.10.2013р., складеного ДФІ України, який став підставою для позову, про це немає жодної згадки.

До того ж ані позивач, ані Державна фінансова інспекція України не зазначили у акті ревізії, вартість яких конкретно матеріалів та чому вони вважають завищеною, і чому це є беззаперечною помилкою, та в чому полягають порушення чинного порядку визначення вартості будівництва.

А отже, колегія суддів вважає, що посилання на недотримання відповідачем вимог п. 3.3.12 ДБН Д. 1.1-1-2000, як позивачем, так і третьою особою, є безпідставним.

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що наведені доводи не спростовують висновки господарського суду першої інстанції, які ґрунтуються на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, а тому немає підстав для зміни або скасування прийнятого у справі рішення.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції апелянтом не надано ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів, які б спростували висновки, викладені в рішенні господарського суду першої інстанції, та всупереч вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України не доведені ті обставини, на які апелянт посилався, як на підставу своїх вимог.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами.

Таким чином, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго в особі відокремленого підрозділу Північна електроенергетична система Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго, м. Харків слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго в особі відокремленого підрозділу Північна електроенергетична система Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2015р. у справі №922/4866/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 09.12.2015р.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Россолов В.В.