КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа№ 910/21121/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін В.І.

за участю представників:

від позивача: Мельник Ю.В.

від відповідача: Сисин Л.В.

розглянувши

апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Бест-Альтернатива"

на рішення

господарського суду міста Києва

від 07.10.2015 року

у справі № 910/21121/15

за позовом Дочірнього підприємства "Бест-Альтернатива"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Порше лізинг Україна"

про визнання недійсним пункту договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, ДП "Бест-Альтернатива" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 р. апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач звернувся 14.08.2015 р. до Господарського суду м. Києва із позовною заявою про визнання окремих положень договору фінансового лізингу № 00009116 від 27.11.2013 недійсними.

29.09.2015 р. Позивачем було направлено до суду першої інстанції заяву про доповнення та уточнення позовних вимог щодо встановлення розміру грошових зобов'язань за договором (далі за текстом - «Заява»).

Ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбаченихстаттею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.11 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. статтею 22 ГПК не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї з зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

подання іншого (ще одного позову), чи

збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

об'єднання позовних вимог, чи

зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України та зазначені в цій постанові.

Згідно з п. 3.12 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із ст. 54 ГПК України з доданням до неї документів, зазначених у ст. 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених ч.1 статті 63 ГПК України.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Розглянувши подану позивачем Заяву, судом першої інстанці помилково встановлено, що вона ніяким чином не співвідноситься із заявленими раніше вимогами позивача оскільки в даному випадку позивачем змінено предмет позову а підстави залишись ті ж самі.

Отже, суд першої інстанції мав розглядати справу з урахування зміненого предмету позову.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

27.11.2013 Підприємством (лізингоодержувач) та Товариством (лізинодавець) укладено Договір, за умовами якого:

- об'єктом лізингу є транспортний засіб VW Touareg NF 3.0 V6 TDI, 2013 року випуску, номер кузова: WVGZZZ7PZЕD023016;

- вартість об'єкту лізингу - еквівалент 64 754 доларів США;

- авансовий платіж - еквівалент 12 950,80 доларів США;

- обсяг фінансування - еквівалент 51 803,20 доларів США;

- залишкова вартість - еквівалент 0,00 доларів США;

- кількість лізингових платежів - 36;

- строк лізингу - 36 місяців;

- лізинговий платіж - еквівалент 2 082,76 доларів США;

- усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалентів в доларах США, зазначених вище, відповідно до пункту 6.3, та 2) відповідно до підпункту 6.4.2 пункту 6.4 (якщо застосовується) загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу;

- зобов'язання (вказані вище еквіваленти в доларах США) лізингоодежувача на момент доставки об'єкта лізингу будуть виражені в гривнях у акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною Договору. Наступні розрахунки у гривнях будуть здійснюватися лізингодавцем та вказуватися у рахунках, що підлягатимуть сплаті лізингоодержувачем.

Відповідно до пункту 6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (далі - додаток до Договору), для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця виплачуватиме лізингодавцеві лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплат лізингових платежів (плану відшкодування).

Відповідно до п. 6.3. Сторони погодили, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за Договором на користь Відповідача, відображають справедливу вартість Об'єкта лізингу та забезпечують отримання Відповідачем очікуваної станом на дату виконання Договору суми на основі діючого курсу обміну долара США, встановленого Національним Банком України або українським комерційним банком ПАТ «Креді Агріколь Банк» або на основі обмінних курсів, за якими на встановлену дату укладалися угоди з клієнтами банку (ПАТ «Креді Агріколь Банк» або іншого банку) з купівлі та продажу долара США до української гривні (далі - «обмінний курс»), як буде обрано за рішенням Відповідача станом на дату, коли підлягає сплаті кожен платіж. З цією метою лізингові платежі та інші платежі розраховуються в доларах США на змінній основі та підлягають І сплаті в українських гривнях за обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на дату виставлення рахунку.

У Плані відшкодування Сторонами погоджено розмір щомісячного лізингового платежу з урахуванням відсотків (процентної ставки) в еквіваленті доларів США.

20.06.2014 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду до Договору (надалі за текстом - «Додаткова угода»), якою сторони домовилися змінити строк дії лізингу та внести зміни до граф Контракту «Кількість лізингових платежів», «Строк лізингу» та «Лізинговий платіж» розділу «Об'єкт лізингу» та з 20.06.2014 р. викласти їх у новій редакції: «Кількість лізингових платежів: 84», «строк лізингу (місяців): 84», «Лізинговий платіж»: еквівалент 1189,90 $».

Пунктом 4 Додаткової угоди встановлено, що всі інші положення Контракту залишаються чинними та зміні не підлягають.

Отже, в результаті вільного волевиявлення між Сторонами при укладенні Договору було погоджено, що в разі зміни курсу доларів США по відношенню до національної валюти - гривні, розмір щомісячного лізингового платежу може коливатися як в сторону зменшення розміру щомісячного лізингового платежу, так і збільшення.

Розмір щомісячного лізингового платежу, що виражений в еквіваленті доларів США, 1189,90 дол. США. є сталим, незмінним, і погодженим між Сторонами шляхом укладення Додаткової угоди до Договору про фінансовий лізинг від 20.06.2014 р.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей законодавства України про лізинг.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» однією із істотних умов договору лізингу, є окрім іншого, розмір лізингових платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 вищезазначеного закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленим договором.

Відповідач відповідно до положень п. 6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (надалі за текстом - «Умови лізингу»), що становлять невід'ємну частину Договору, зобов'язався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до Плану відшкодування.

Відповідно до п. 6.5. Умов лізингу щомісячний платіж здійснюється на рахунок, зазначений Позивачем, не пізніше дати, вказаної у Плані відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Тобто, сторони мають право узгодити в договорі як розмір ціни (плати, винагороди тощо), так і спосіб її визначення.

При укладенні Договору Сторони погодили, що вартість Об'єкта лізингу становить еквівалент у гривні 64754,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 12950,80 доларів США.

Питання щодо розміру лізингових платежів та порядку розрахунків Сторони врегулювали в розділі 6 Договору № 00009116 від 27.11.2013 р.

Відповідно до Плану відшкодування, що є невід'ємною частиною договору, вартість щомісячного лізингового платежу становить еквівалент у гривні 1118,90 доларів США та має бути сплачений Позивачем на рахунок ПАТ «Креді Агріколь Банк», не пізніше 15 числа кожного місяця.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування грошової одиниці України - гривні при здійсненні розрахунків, але не містять забороні визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті.

Відтак, коригування лізингових платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

Враховуючи вищезазначене, розмір щомісячного лізингового платежу має бути сплачений позивачем у розмірі еквівалент у гривні 1189,90 дол. США, а загальний розмір зобов'язань за Договором, що має бути сплачено Відповідачеві становить еквівалент у гривні 64754,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент у гривні 12950,80 доларів США.

Таким чином, внаслідок невірного тлумачення положень Договору, позивачем хибно розраховано загальну вартість грошових зобов'язань у розмірі 616780,08 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у справі №910/21121/15 скасувати і прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

2. Справу № 910/21121/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло