КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. Справа№ 910/15143/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Захарчук Н.С.

за участю представників сторін:

від позивача : представник - не з'явився

від відповідача: представник - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області

на рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2015

у справі № 910/15143/15 (суддя: Цюкало Ю.В.)

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області

до публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 р. позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення коштів в сумі 7231,22 грн. перерахованих для фінансування виплат пенсій за 20 березня 2015 року , які не були зараховані на поточні рахунки пенсіонерів.

У подальшому у липні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 14462,44 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.08.2015 року у справі № 910/15143/15 у позові відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що після початку процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбачено статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Не погоджуючись з винесеним рішенням, Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2015 року у справі № 910/15143/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2015 року відкрито апеляційне провадження у справі № 910/15143/15 та призначено до розгляду на 24.11.2015 року.

24.11.2015 року представники сторін у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином (повідомлення про вручення №43520 та №43765).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників позивача та відповідача за наявними у справі доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

29.12.2009 року між позивачем (фонд) та відповідачем (банк) (разом - сторони) було укладено Договір № 111-ЮВ/ПФУ-37/70 (далі - Договір), відповідно до п. 1 ст. 1 якого, банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999р. № 1596 (з наступними змінами) (надалі - порядок) (а.с.10).

Відповідно до п. 2 ст. 3 Договору, банк, зокрема, зобов'язується забезпечити через свої установи зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів від органів Фонду.

Згідно з п. 1 ст. 4 Договору, не зараховані на поточні рахунки одержувачів суми пенсій та грошової допомоги не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів повертаються установами банку органам фонду. При цьому, робиться відповідна позначка на другому примірнику списків та описів до них.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти, в тому числі на суму 7 231,22 грн., для фінансування пенсій, що підтверджується випискою відповідача по особовому рахунку № за період з 02.03.2015 року по 20.03.2015 року.(а.с.17)

Відповідно до акту звіряння розрахунків по виплаті пенсій та допомоги за березень, складеному між сторонами, перераховані позивачем грошові кошти (пенсії) в сумі 7 231,22 грн. знаходяться на рахунку № і не зараховані банком на рахунки пенсіонерів (а.с.15).

Листом № 2462/06 від 03.04.2015 року, позивач звернувся до відповідача із листом, у якому просив повернути грошові кошти в розмірі 7 231,22 грн. (пенсії) (а.с.13).

На вказаний лист відповідачем листом № 2537/12 від 09.04.2015 року позивачу надано відповідь, у якому зазначено, що в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, у зв'язку із чим перерахування пенсій в сумі 7 231,22 грн. є неможливим (а.с.25).

Відповідно до акту № 36 від 18.05.2015 року перевірки своєчасності та повноти зарахування коштів управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі на поточні рахунки пенсіонерів Золотоніського відділення ПАТ "Банк "Київська Русь" та повернення пенсійних виплат за період з 01.03.2015 року по 20.03.2015 року, перевіркою встановлено, що відповідачем не було проведено зарахування перерахованих позивачем пенсійних коштів в сумі 7 231,22 грн., вказаний розмір грошових коштів не повернуто на рахунок позивача (а.с.46).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із претензією № 1 від 07.04.2015 року (а.с.26) та претензією № 2 від 15.06.2015 року (а.с.43), у яких просив перерахувати на свій рахунок 7 231,22 грн. неперерахованих сум пенсійних коштів та 7 231,22 грн. штрафу. Проте, вимоги вказаних претензій не виконані.

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що через невиконання відповідачем умов Договору № 111/-ЮВ/ПФУ-37/70 від 29 грудня 2009 року, а саме - не здійснення зарахування пенсій на поточні рахунки пенсіонерів, відповідач зобов'язаний сплатити 14 462,44 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що з огляду початок здійснення процедури ліквідації ПАТ "КБ "Надра", позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення на підставі положень ст.ст. 46, 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції, та зазначає наступне.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Згідно з частиною 1 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (пункт 1.30 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Відповідно до п. 1.35 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно ст. 3 договору, банк зобов'язується забезпечити через свої установи зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів від органів Фонду.

Відповідачем дії з виконання платіжного документа у вказані строки здійснені не були, що, в свою чергу, є порушенням банком взятих на себе договірних зобов'язань.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необґрунтованість вимог з повернення коштів з посиланням на те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, з огляду на наступне.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 статті 36 вказаного Закону (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо, зокрема, виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю тощо.

Оскільки, банк прийняв на себе зобов'язання за договором з виплат пенсій та грошової допомоги, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо нездійснення під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку на нього не поширюється.

Отже, незалежно від введення тимчасової адміністрації зобов'язання відповідача з перерахування пенсій одержувачам повинно бути виконаним.

Відповідачем, всупереч умов договору, перерахування пенсійних коштів одержувачам виконано не було.

Згідно ст. 4 договору, не зараховані на поточні рахунки одержувачів суми пенсій та грошової допомоги не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів повертаються установами банку органам Фонду.

Банком не зараховані на поточні рахунки одержувачів суми пенсійних коштів у передбачений договором строк повернуті позивачу не були.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач обґрунтовано вимагає стягнення з відповідача коштів, перерахованих для фінансування виплат пенсій за 20 березня 2015 року в сумі 7231,22 грн., тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно відмови судом першої інстанції в частині вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 7231,22 грн., нарахованого у зв'язку з порушенням банком строків зарахування пенсій, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3 ч. 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій.

Оскільки, нарахування штрафу за порушення строків зарахування пенсій проводилось позивачем після введення у банку тимчасової адміністрації, вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Так, зобов'язання банку із зарахування сум пенсійних коштів на поточні рахунки одержувачів відповідно до умов договору мало бути виконане не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів від органів Фонду.

Враховуючи, що позивач перерахував відповідачу кошти для їх подальшого зарахування одержувачам 19.03.2015, банк повинен був виконати своє зобов'язання не пізніше 20.03.2015.

Отже, у зв'язку з нездійсненням банком зарахування сум пенсій одержувачам, з наступного дня, тобто з 21.03.2015, у позивача виникло право на нарахування штрафу за порушення строків зарахування пенсій.

Разом з тим, оскільки, станом на вказану дату - 21.03.2015 тимчасова адміністрація у ПАТ "Банк Київська Русь" вже була введена, нарахування штрафних санкцій обмежувалось пунктом 3 ч. 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, норма ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не обмежує дію норми п. 3 ч. 5 статті 36 Закону, яка виключає нарахування будь-яких санкцій.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 7231,22 не підлягають задоволенню, тому оскаржуване рішення в цій частині слід залишити без змін,

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню в частині відмови стягнення коштів, перерахованих для фінансування виплати пенсій за 20.03.2015 року, які не були зараховані на поточні рахунки пенсіонерів в розмірі 7231,22 грн., в частині відмови стягнення штрафу в розмірі 7231,22 грн. рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2015 залишити без змін.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою і підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2015р. підлягає скасуванню частково.

Керуючись ст. ст. 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області на рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2015 року у справі № 910/15143/15 задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2015 року у справі № 910/15143/15 скасувати в частині відмови в стягнення коштів перерахованих для фінансування виплати пенсій в розмірі 7 231,22 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (04071, м. Київ, вул. Хорива, 11-А, ) на користь Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області (19700, Черкаська обл. м. Золотоноша, вул. Черкаська, 6, ) кошти перераховані для фінансування виплати пенсій в сумі 7 231,22 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/15143/15 повернути господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко