КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2015 р. Справа№ 910/17305/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: Мироненко С.М. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 22.09.2015р.

у справі № 910/17305/15 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" Білої Ірини Володимирівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Архівна Компанія - Архів"

про стягнення 164 880, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" Білої Ірини Володимирівни звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Архівна Компанія - Архів" про стягнення 164 880, 00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.09.2015р. у справі № 910/17305/15 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що станом на день звернення з позовом до суду позивач не направляв відповідачеві заявку на надання послуг, як це передбачено умовами договору, у зв»язку із чим, на думку апелянта, підстави для надання послуг не виникли.

Апелянт зазначає, що послуги на виконання договору відповідачем не надавались, акти приймання-передачі документів, а також акти приймання-передачі послуг не складалися.

Крім того, апелянт вважає, що відповідач виставив рахунки-фактури з порушенням вимог договору, а саме в односторонньому порядку визначив перелік послуг (за відсутності заявки Позивача на надання послуг), що суперечить п. 3.1.1, 3.2.1 Договору; виставив рахунки-фактури на оплату послуг, які надані не були (за відсутності актів приймання-передачі), що суперечить п. 4.2 Договору.

Апелянт вважає, що у відповідача на момент виставлення рахунків-фактур не було правових підстав вимагати виплати йому авансу, оскільки договором не передбачена попередня оплата (не встановлено випадків її сплати та розміру); остаточна здача роботи не відбулась (акти приймання-передачі не підписувались).

Незважаючи на те, що в рахунках-фактурах підставою перерахування грошових коштів в розмірі 164 880, 00 грн. зазначено договір відповідно до умов договору та норм законодавства, відповідач не мав права вимагати сплати йому авансу, а отже кошти отримані відповідачем без достатніх правових підстав.

На думку апелянта зобов'язання відповідача повернути грошові кошти виникло не на підставі договору, а внаслідок дії позивача, вираженої у перерахуванні коштів без правової підстави та в порушення умов оплати, визначених у договорі (оплата надійшла за послуги, які не замовлялися, та в розмірі, який не передбачений договором).

В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення № 020, про причини неявки суд не повідомлено.

Вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, який не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

20.04.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Український Бізнес Банк" (замовник за умовами договору) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська Архівна Компанія - Архів" (виконавець за умовами договору) було укладено договір № 10742 про надання комплексу послуг по зберіганню документів.

Відповідно до п. 1.1. укладеного договору виконавець зобов'язався надавати замовнику послуги, визначені п. 1.2. цього договору (надалі - послуги), а замовник зобов'язується приймати послуги та оплачувати їх на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.2. договору визначено, що під послугами сторони розуміють:

1.2.1. прийом, обробка та транспортування виконавцем документів замовника до приміщень виконавця, призначених для зберігання документів;

1.2.2. зберігання документів замовника у приміщенні (приміщеннях) виконавця, призначених для зберігання, які розташовані по вулиці Нова, буд 23, в селі Блиставиця, Бородянського району, Київської області;

1.2.3. Забороняється перевезення документів без письмового погодження з замовником у термін до 3-х робочих днів, крім випадків коли в приміщенні створена аварійна ситуація, в результаті якої документи можуть бути знищені або пошкоджені;

1.2.4. доставка замовнику первинних примірників документів, що перебувають на зберіганні у виконавця, чи їх копій в офіс замовника чи в інше місце, визначене замовником;

1.2.5. передача замовнику первинних примірників документів, що перебувають на зберіганні у виконавця, після закінчення терміну дії цього договору, або у зв'язку з достроковим припиненням терміну дії цього договору.

Пунктом 3.1. договору сторони визначили порядок надання послуги, визначеної п. 1.2.1. зазначеного договору:

3.1.1. з метою організації прийому документів замовник надає виконавцю письмову заявку з зазначенням бажаного строку передачі документів на зберігання, орієнтовного обсягу документів (обсяг документів визначається кількістю коробів), адресу, за якою знаходяться документи;

3.1.2. протягом 2-х календарних днів з моменту отримання виконавцем заявки, зазначеної в п. 3.1.1. цього договору, виконавець направляє працівників виконавця за адресою знаходження документів з метою здійснення опису та упорядкування або забору документів;

3.1.2. в день завершення упорядкування документів, але не пізніше одного місяця, виконавець надає замовнику акт приймання-передачі документів, в якому вказують назву та кількість документів, номер коробу, в яких розміщені документи, кількість коробів, що передаються згідно з актом приймання-передачі;

Пунктом 3.2. договору сторони визначили порядок надання послуги, визначеної п. 1.2.3. укладеного договору:

3.2.1. замовник надає заявку в письмовому вигляді виконавцю з зазначенням переліку документів, які необхідні замовнику у вигляді перших примірників чи їх копій. замовник визначає в заявці бажані дату, час та місце отримання документів;

3.2.2. виконавець, дотримуючись умов конфіденційності щодо інформації, що знаходиться в документах, здійснює доставку документів, перелік яких визначено відповідною заявкою;

3.2.3. факт передачі документів від виконавця замовнику в рамках надання виконавцем послуги, визначеної п. 1.2.3. цього договору, стверджується актом тимчасової передачі документів;

3.2.4. про необхідність повернення документів до приміщення для зберігання документів замовник повідомляє виконавця по телефону, факсом чи електронною поштою. Номер телефону, факсу, електронної пошти виконавця зазначаються в цьому договорі;

3.2.5. після отримання повідомлення замовника згідно п. 3.2.4. цього договору, виконавець забезпечує отримання та передачу документів (коробів з документами) до приміщення для зберігання документів згідно акту прийому-передачі.

Пунктом 3.3. договору сторони визначили порядок надання послуги, визначеної п. 1.2.4. договору:

3.3.1. не пізніше, ніж за 3 (три) робочих дні до моменту припинення терміну дії цього договору замовник зобов'язаний повідомити виконавця про місце (повну адресу), за якою замовник готовий прийняти документи у виконавця, які підлягають поверненню у зв'язку з припиненням дії цього договору, а також повідомляє посаду, прізвище, ім'я та по-батькові особи, повноваженої на здійснення прийому документів від імені замовника.

3.3.2. протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту надання заявки виконавець забезпечує доставку документів у місце, визначене замовником.

3.3.3. факт передачі виконавцем замовнику документів стверджується актом повернення документів.

Пунктами 4.1., 4.2. договору сторони договору погодили, що замовник сплачує виконавцю вартість послуг на підставі рахунків-фактур, наданих замовнику виконавцем. Вартість послуг наданих виконавцем замовнику визначається згідно з тарифами та калькуляцією, які вказані у Додатку №1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною. Тарифи на послуги, які надаються виконавцем замовнику, є дійсними протягом всього строку дії цього договору.

Відповідно до п. 5.1. договору не пізніше передостаннього робочого дня звітного місяця, в якому виконавцем надавалася замовнику хоча б одна з послуг, визначених п. п. 1.2.1.-1.2.4. цього договору, виконавець надає замовнику два примірники акту прийому-передачі послуг.

За умовами п. 5.2. договору в акті прийому-передачі послуг, виконавцем обов'язково зазначається детальна розшифровка наданих послуг, яка обчислюється на підставі даних заявки (заявок) замовника даних виконавця, що підтверджують факт виконання кожної з заявок замовника протягом місяця, в якому надавались послуги.

Згідно п. 5.3. договору замовник зобов'язаний протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання акту прийому-передачі послуг, підписати акт прийому передачі послуг, скріпити його печаткою замовника та направити один примірник акту прийому-передачі послуг виконавцю.

Відповідно до п. 5.4. договору у випадку необґрунтованої відмови замовника щодо підписання акту прийому-передачі послуг виконавець має право припинити надання послуг, визначених п. 1.2.2-1.2.4. цього договору письмово попередивши замовника за 30 (тридцять) календарних днів та вимагати ж замовника самостійного вивезення документів з приміщення виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На виконання умов укладеного договору відповідачем було виставлено до сплати рахунок-фактура № 10742 від 20 квітня 2015 року на суму 94 320, 00 грн. та рахунок-фактура № 10742/Х від 20 квітня 2015 року на суму 70 560, 00 грн.

Згідно вимог пункту 4.1. договору замовник сплачує виконавцю вартість послуг на підставі рахунків-фактур, наданих замовнику виконавцем.

В рахунках-фактурах за № 10742 та № 10742/Х крім обов'язкових даних відносно постачальника, одержувача, платника тощо, зазначено підстава «Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20 квітня 2015 року».

25.05.2015 р. Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Архівна Компанія - Архів" з вимогою повернути перераховані кошти, вказуючи на те, що фактично вони є авансом, проте як умовами Договору не було передбачено здійснення авансових виплат.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська Архівна Компанія - Архів" вимоги про повернення крштів у добровільному порядку не виконало, у зв»язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач в обгрунування позовних вимог стверджує, що він оплатив виставлений відповідачем рахунок, здійснивши попередню оплату послуг за договором, проте, як умови щодо необхідності здійснення передоплати останній не містив.

З урахуванням зазначеного, позивач просить стягнути з відповідача суму перерахованих коштів, як отримані ним безпідставно.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивач посилається на те, що він не направляв відповідачеві заявку на надання послуг, як це передбачено умовами договору, а отже у відповідача не виникли підстави для надання послуг, колегія не приймає до уваги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рахунків-фактур, які містять назву послуг, одиницю виміру, кількість послуг, ціну та суму послуги без ПДВ і усю суму разом з ПДВ, що свідчить про досягнуту домовленість між сторонами договору щодо виду, кількості, ціни послуг.

Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, виставленню рахунків передували укладення договору, спілкування представників сторін між собою шляхом телефонного та електронного зв'язків, погодження виду та кількості послуг, об'єму тощо.

Згідно рахунка-фактури за № 10742 від 20.04.2015 року до сплати підлягає сума у розмірі 94320,00 грн. за наступні послуги:

- складання опису справ у кількості 21600,00 справ за ціною 1,25 грн. без ПДВ за одну справу, а усього за дану послугу ціна без ПДВ - 27000,00 грн.;

- пакування справ у архівні коробки у кількості 2000 коробок з ціною без ПДВ за одну коробку 2,40 грн., а усього ціна без ПДВ - 4800,00 грн.;

- реєстрація та розміщення архіву у архівосховищі у кількості 2000 коробок з ціною без ПДВ за одну коробку 2,40 грн., а усього ціна без ПДВ - 4800,00 грн.;

- транспортування архіву у кількості 2-х поїздок з ціною за одну поїзду без ПДВ 5000,00 грн., а усього за дану послугу ціна без ПДВ - 10000,00 грн.;

- надання архівних коробок у кількості 2000 штук з ціною без ПДВ за одну коробку 16 грн., а усього за 2000 коробок ціна без ПДВ - 32000,00 грн.

З урахуванням 20% ПДВ, вартість послуг становить 94320,00 грн.

Згідно рахунка-фактури за № 10742/Х від 20.04.2015 року - 70560,00 грн. підлягає до сплати за наступні послуги:

- абонентська плата за користування документами за 12 місяців, з ціною за один місяць 500,00 грн. без ПДВ, а усього за 12 місяців 6000,00 грн.;

- послуги зберігання архіву з квітня 2015 року по квітень 2016 року за 2000 коробок, з ціною зберігання архіву за одну коробку 26,40 грн. без ПДВ, а усього за зберігання 2000 коробок за вказаний період на суму 528000,00 грн. без ПДВ.

У урахуванням 20% ПДВ, вартість послуг становить 70560,00 грн.

На виконання умов договору щодо оплати вартості послуг, позивачем було оплачені вказані вище рахунки-фактури платіжним дорученням (меморіальний ордер) за № 6311 від 21 квітня 2015 року на суму 70560,00 грн. із зазначенням в графі призначення платежу «абон. плата за пользование документами и услуги хранения архива согл. Сч-ф № 10742/Х от 20.04.2015г. в т.ч. НДС 11760,00 грн.» та платіжним дорученням (меморіальний ордер) за № 6312 від 21 квітня 2015 року на суму 94320,00 грн. із зазначенням в графі призначення платежу «за предоставление комплекса услуг по хранению документов согл. Сч-ф № 10742 от 20.04.2015г., в т.ч. НДС 15720,00 грн.»

Тобто призначення платежу повністю збігається із даними рахунків-фактур за № 10742 та № 10742/Х від 20.04.2015 року.

Доводи апелянта щодо виставлення відповідачем рахунків-фактур з порушенням вимог договору, а саме: в односторонньому порядку визначено перелік послуг (за відсутності заявки позивача на надання послуг), що суперечить п.3.1.1., 3.2.1. договору; виставлено рахунки-фактури на оплату послуг, які надані не були (за відсутності актів приймання-передачі), що суперечить п.4.2. договору не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до умов п.4.1. договору замовник сплачує виконавцю вартість послуг саме на підставі рахунків-фактур, наданих замовнику виконавцем.

Крім того, у разі не погодження замовника із переліком послуг, які вказані у рахунках-фактурах, останній звернувся б до виконавця послуг за отриманням роз'яснень. Однак, замовник не тільки погодив і визначив перелік послуг, а й сплатив виставлені рахунки-фактури.

Відповідно до умов п.1.1. договору виконавець зобов'язався надавати замовнику послуги, визначені п.1.2. цього договору, а замовник зобов'язується приймати послуги та оплачувати їх на умовах, визначених цим договором.

Умовами п. 10.1. договору визначено, що договір діє з 20 квітня 2015 року до 25 травня 2016 року та може бути достроково припинений на вимогу замовника за умови направлення замовником на адресу виконавця, зазначену в цьому договору, не пізніше 30 (тридцять) днів до бажаної дати припинення строку дії цього договору заяви про дострокове припинення дії цього договору із зазначенням місця та реквізитів особи, уповноваженої отримати документи від виконавця, що підлягають поверненню (пункт 10.2 договору).

У разі дострокового припинення договору з вини виконавця, виконавець зобов'язаний залишити розмір авансового платежу за фактично надані послуги, а решту повернути виконавцю та підписати акт взаєморозрахунків.

25 травня 2015 року, тобто майже через місяць після оплати рахунків-фактур, позивач звернувся листом за вих. № 18.005/2747 з проханням повернути аванс у розмірі 164880,00 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог п. 9.1. договору, за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань з цим договором сторона, яка допустила таке невиконання чи неналежне виконання, несе відповідальність в порядку, передбаченому цим договором.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що сплачені ним кошти є безпідставно набутими відповідачем, оскільки вони сплачені на підставі укладеного між сторонами договору, який наразі не припинив свою дію.

Згідно з висновками Верховного Суду України, які викладені в рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення за І півріччя 2013 р., за змістом положень ст. 1212 Цивільного кодексу України про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов'язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали.

Отже, кошти, отримані як оплата за послуги за договором і набуті за наявності правових підстав для цього не можуть бути витребувані згідно зі ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 164 880, 00 грн. заборгованості є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Одночасно колегія звертає увагу позивача на те, що він не позбавлений права у встановленому порядку розірвати укладений між сторонами договір № 10742 про надання комплексу послуг по зберіганню документів, після чого вимагати повернення сплачених коштів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки апелянтом не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки відповідач отримав грошові кошти на підставі договору, який не припинив своєї дії та у відповідності до умов п. 4.1., а саме: на підставі рахунків-фактур, наданих замовнику виконавцем.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" на рішення Господарського суду м. Києва від 22.09.2015р. у справі № 910/17305/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 22.09.2015р. у справі № 910/17305/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/17305/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська