РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа № 910/24245/15

За позовом Приватного підприємства «Експлуатуюча компанія»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум»

про стягнення 32604,47 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Коновал Д.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: Кіндер В.А. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

ПП «Експлуатуюча компанія» звернулось до суду з позовом до ПАТ «Банк Форум» про стягнення заборгованості за фактично надані послуги з ремонту ліфту в розмірі 32604,47 грн., а також нараховані інфляційні втрати в розмірі 1149,39 грн. та 3% річних в розмірі 676,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 01.07.2013 між сторонами укладено договір про надання послуг з обслуговування приміщень, за умовами якого позивач укладає та супроводжує прямі договори з постачальниками/виробниками комунальних послуг, залучає безпосередньо або на конкурсних засадах фізичних чи юридичних осіб для надання експлуатаційних послуг з метою належного, згідно з вимогами чинного законодавства та цього договору обслуговування технічного обладнання об'єкту та об'єкту загалом, а також позивач організовує, згідно з вимогами чинного законодавства, надання послуг, обумовлених у розділі 3 договору, до приміщення відповідача(нежилі приміщення загальною площею 600,5 кв.м, які розташовані на 4 поверсі об'єкту та належать відповідачу на підставі Свідоцтва № 203 від 06.03.2012) та об'єкту (адміністративно-господарська споруда, загальною площею 8818,2 кв.м., в тому числі площа офісних приміщень 7869,4 кв.м, яка розташована за адресою: м.Київ, Спортивна площа, 3).

Розрахунки та оплата наданих у відповідності до умов договору послуг здійснюються відповідачем згідно положень розділу 6 Договору, згідно якого вартість послуг визначена сторонами у розмірі 15565,18 грн. на місяць, виходячи з розрахунку 25,74885 грн за 1 кв.м площі приміщення власника. Додатковою угодою №1 від 31.12.2013 до договору сторони змінили порядок обчислення вартості наданих послуг та погодили, що вартість експлуатаційних послуг за кожен місяць розраховується по вказаній у договорі формулі, яка включає в себе вартість експлуатаційних витрат позивача понесених у відповідному місяці.

У липні 2013 року позивачем було надано відповідачу додатково до послуг щодо технічного обслуговування ліфтового обладнання послуги щодо електровимірювання по ліфтам, встановленню бістабільного датчика, у серпні - послуги з заміни уніфікованого модулю управління доступом та релейного модулю, підключення кнопок наказу та виклику 4 поверху а перепрограмування ліфта 2 під'їзду, а у червні 2014 року - послуги з заміни модулю приводу, що підтверджується відповідними актами надання послуг та видатковими накладними. Вказані послуги надавались власникам 6 (12) залежно від виду послуг приміщень, розташованих за адресою відповідача.

Власниками інших приміщень було оплачено свою частку вартості наданих послуг згідно положень договорів, укладених з відповідними особами. В той же час відповідач свою частку вартості наданих послуг з обслуговування ліфту не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 20478,5 грн., на які позивачем також було нараховано інфляційні втрати, в розмірі 11449,39 грн. та 3% річних в розмірі 676,63 грн. за період з 05.07.2014 по 10.08.2015.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, додатково пояснивши, що відповідачем сплачено вартість послуг за вказані періоди у розмірі, визначеному положеннями договору, проте у зв'язку з недопущенням аварійного стану вказаного ліфту, позивачем на підставі заявок інших власників приміщень за тою ж адресою, що і Банк було надано послуги з ремонту ліфту, які відповідачем не оплачені. Крім того повідомив, що додаткова угода до договору між сторонами не укладалась, було складено проект вказаної угоди, яку сторони не підписали, проте обов'язок відповідача сплатити надані послуги встановлено положеннями ст.360 ЦК України, як співвласника приміщення.

Представник відповідача проти позову заперечував, вказавши, що згаданий договір між сторонами дійсно укладався, проте без додаткової угоди. На підставі вказаного договору позивачем надавались прислуги з обслуговування ліфту, проте відповідач у повному обсязі сплатив вартість наданих послуг у розмірі визначеному умовами договору. Щодо послуг, наданих поза межами договору, відповідач не зобов'язаний оплачувати їх вартість, оскільки заявок від відповідача про надання таких послуг не надходило, їх обсяг та вартість сторонами не погоджувалась.

На підставі вказаного просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справ, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Судом встановлено, що 01.07.2013 між ПП «Експлуатуюча компанія» (підприємство) та ПАТ «Банк «Форум» (власник) укладено договір про надання послуг з обслуговування приміщень, у відповідності до п.п.2.1-2.3 якого підприємство укладає та/або супроводжує прямі договори з постачальниками/ виробниками комунальних послуг, залучає безпосередньо або на конкурсних засадах фізичних чи юридичних осіб для надання експлуатаційних послуг з метою належного, згідно вимогами чинного законодавства та цього договору , обслуговування технічного обладнання об'єкту та об'єкту загалом. Підприємство організовує, згідно з вимогами чинного законодавства, надання послуг, обумовлених в розділі три цього договору, о приміщення власника та об'єкту загалом, а власник оплачує витрати підприємства у відповідності до розділу 6 цього договору. Підприємство може надавати додаткові господарські послуги по обслуговуванню приміщення власника за його письмовою заявкою, а власник зобов'язується сплачувати вартість таких послуг на умовах та в порядку, встановлених цим договором.

Розділ 1 договору визначає, що під Об'єктом у договорі розуміється адміністративно-господарська споруда, загальною площею 8818,2 кв.м, в тому числі площа офісних приміщень 7869,4 кв.м, розташована за адресою: м. Київ, Спортивна площа, 3. Приміщення власника - нежилі приміщення загальною площею 604,5 кв.м, які розташовані на четвертому поверсі об'єкту та належать власнику.

Перелік послуг, які зобов'язалося надавати підприємство визначено у розділі 3 договору, зокрема, пунктом 3.1.8 встановлено обов'язок підприємства здійснювати всі можливі та необхідні заходи по локалізації та усуненню аварійних ситуацій без залучення інших підрядних організацій, а пунктом 3.2.2 договору встановлено обов'язок підприємства надавати послуги з обслуговування ліфтів із залученням спеціалізованих підрядних організацій.

Відповідно до умов пункту 6.1.2 договору власник до 5 числа поточного місяця, на умовах цього договору вносить кошти на рахунок підприємства за експлуатаційні послуги, які мають бути надані у поточному місяці. Сторони домовились, що щомісячна вартість експлуатаційних послуг становить 15565,18 грн., у т.ч. ПДВ - 2594,20 грн., з розрахунку 25,74885 грн на 1 кв.м площі приміщення власника. У вартості експлуатаційних послуг врахована рентабельність підприємства у розмірі 7%.

14.02.2014 та 30.01.2015 сторони уклали додаткові договори до договору від 01.07.2013 про надання послуг з обслуговування приміщень, якими змінили розмір щомісячної вартості експлуатаційних послуг, встановивши вартість таких послуг в розмірі 16795,53 грн та 18411,26 грн відповідно.

Як вбачається з пояснень представника позивача та матеріалів справи, позивачем, на об'єкті надавались послуги з обслуговування та ремонту ліфту, зокрема проводились роботи з технічного обслуговування ліфту за липень (акт № 356 від 22.07.2013), серпень (акт №412 від 20.08.2013), червень 2014 року (акт №296 від 23.06.2014), проведено елктровимірювання по ліфтам (акт від 25.07.2013, придбано та встановлено/замінено бістабільний датчик (видаткова накладна №392 від 2.07.2013), уніфікований модуль управління доступом та релейний модуль (видаткова накладна №РН-0000224 від 23.08.2013), проведено додаткові роботи по підключенню кнопок наказу та виклику 4 поверху, перепрограмування ліфту 2 під'їзду (акт №445 від 22.08.2013), придбано модуль проводу (видаткова накладна №328 від 25.06.2014) та проведено додаткові роботи по установленню модуля приводу ліфту (акт №329 від 25.06.2014).

Вказані роботи проводились із залученням спеціалізованих організацій ТОВ «Фінліфт-К», ТОВ «Перспектива-Груп».

Вартість вказаних робіт та запасних частин для ліфтів, згідно пояснень представника позивача не входить у щомісячну вартість експлуатаційних послуг, передбачених договором (п.3.2.2), оскільки вказані роботи виконувались з метою запобігання створенню аварійних ситуацій для забезпечення безпечної та безаварійної експлуатації ліфта, що передбачено п.3.1.8 договору (локалізація та усунення аварійних ситуацій). Враховуючи що вказані роботи не є плановим технічним обслуговуванням та ремонтом ліфтів вказані додаткові роботи підлягають оплаті співвласниками об'єкту, відповідно часток. Внаслідок несплати відповідачем своєї частки вартості робіт за ним утворилась заборгованість у розмірі20478,45 грн.

Разом з тим, як встановлено судом в ході розгляду справи з пояснень представників сторін, відповідачем послуги позивача, що надавались в межах укладеного договору на обслуговування приміщень за липень-серпень 2013 року, червень 2014 року, повністю сплачено у розмірі, встановленому п.6.1.2 договору. Вказане відповідачем визнається і не заперечується.

Крім того, з пояснень представників сторін та матеріалів справи вбачається, що проведені спірні роботи не мали характеру усунення наслідків аварійної ситуації, а проводились за заявками інших співвласників (орендарів) об'єкту у зв'язку зі скаргами на нестабільну роботу ліфту, що може призвести до репутаційних втрат інших співвласників приміщень.

Отже, позивачем не доведено, що спірні роботи проведені, поза межами договору, у зв'язку з необхідністю усунення аварійних ситуацій.

Крім того, суд зазначає, що роботи, передбачені п.3.1.8 договору проводяться силами підприємства без залучення сторонніх організацій, в той час, як спірні роботи проведено іншими організаціями, зокрема ТОВ «Фінліфт-К», а прийняв роботи позивач.

В той же час, проведення спірних робіт сторонніми спеціалізованими організаціями, залученими позивачем, при тому, що роботи не мають ознак робіт, проведених з метою усунення аварійних ситуацій чи їх локалізації і охоплюються пунктом 3.2.2 договору, оплата за які входить до щомісячної вартості проведених робіт, встановленої пунктом 6.2.1 договору.

Посилання позивача на сплату іншими співвласниками своїх часток вартості робіт з обслуговування ліфту, як доказ необхідності проведення вказаних робіт додатково, до робіт визначених договором судом до уваги не приймаються, оскільки позивач уклав з іншими співвласниками окремі договори, на підставі яких здійснюються розрахунки. Зі змісту таких договорів, копії, яких містяться в матеріалах справи вбачається, що інші співвласники сплачують вартість робіт не у фіксованому розмірі, а у розмірі, обчисленому позивачем у кожному конкретному місяці, враховуючи фактичні витрати підприємства, до яких входять, в тому числі, і витрати на обслуговування ліфтів.

Крім того, умовами договору, укладеному з відповідачем, передбачена можливість надання додаткових послуг за письмовою заявкою відповідача за додаткову плату, проте суду не надано доказів подання такої заявки та погодження вартості додаткових робіт відповідачем.

Щодо посилання позивача на положення ст.360 ЦК України, згідно положень якої співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, то як встановлено судом, відповідач, як власник частини приміщень на об'єкті, з метою участі у витратах на утримання майна, уклав з позивачем спірний договір, умовами якого погодив розмір своєї частки у витратах на утримання майна.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за виконані роботи з обслуговування та ремонту ліфту.

Оскільки не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості, відсутні також підстави для стягнення нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували обов'язок відповідача сплатити спірну заборгованість.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко