КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/18032/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Федонюк М.І.

від відповідача - Юхименко М.П., Силкіна В.С.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Роза вітрів" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 (суддя Любченко М.О.)

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія

"Роза вітрів"

про стягнення 1836334,78грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 позовні вимоги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Роза вітрів" про стягнення пені в сумі 455193,22 грн., інфляційних втрат в сумі 1303493,68 грн. та 10% річних в розмірі 77647,88 грн. задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Роза вітрів" на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України пеню в сумі 179088,76 грн., інфляційні втрати в розмірі 553512,46 грн., 10% річних в сумі 30482,96 грн. та судовий збір в розмірі 15261,68 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Роза вітрів" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 08.12.2015.

В судове засідання 08.12.2015 з'явились представники позивача та відповідача.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2015.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2015.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

01 січня 2015 року між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Роза вітрів" (замовник) укладено договір про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування №107/1-15 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору замовник замовляє та зобов'язується оплатити, а виконавець у порядку та умовах, визначених правочином, бере зобов'язання надавати замовнику послуги з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден. Аеронавігаційне обслуговування, що надається, включає такі види: обслуговування повітряного руху, зв'язок, навігацію, спостереження, метеорологічне обслуговування аеронавігації на маршруті відповідно до чинного сертифіката провайдера аеронавігаційного обслуговування.

Згідно з п.2.1.2 Договору замовник зобов'язався забезпечити авіаційний зв'язок в частині надання доступу до порту на своєму обладнанні для підключення до мережі авіаційного фіксованого електрозв'язку та обробки повідомлень, що включає: забезпечення автоматичної передачі телеграфних повідомлень, а також прийом повідомлень, адресованих замовнику, згідно з вимогами нормативно-правових актів України та документів ІСАО і наданим замовнику телеграфним індексом; забезпечення визначеного режиму роботи обладнання та телеграфного каналу з дотриманням діючих технічних норм.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що розмір плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) визначено чинним законодавством України та публікуються в АІР України, яка додатково включає також плату за послуги з забезпечення організації авіаційного електрозв'язку.

Відповідно до п.3.5 Договору на підставі реєстру виконаних польотів виконавець складає акт здачі-приймання наданих аеронавігаційних послуг в двох екземплярах.

Виконавець надсилає рекомендованим листом на поштову адресу замовника, вказану у розділі 9, два примірники акта здачі-приймання наданих аеронавігаційних послуг, підписані зі свого боку, реєстр виконаних польотів до нього та виставлені рахунки-фактури на оплату за послуги обслуговування внутрішніх та зовнішніх рейсів. У разі якщо протягом зазначеного строку виконавець не отримає підписаний замовником акт або письмове оскарження (претензію) щодо наданих послуг, останні вважаються прийнятими замовником в повному обсязі та є підставою для взаємних розрахунків між замовником та виконавцем.

Договір набуває чинності з 01.01.2015 та діє до 31.12.2015. У разі не укладення сторонами договору про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування на строк після 31.12.2015, договір може діяти для сторін за умови згоди на це виконавця (п.7.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем в період з листопада 2014 по лютий 2015 надано відповідачу послуги на загальну суму 6460630,96 грн. Відповідач свої зобов'язання за Договором, в частині своєчасної оплати, належним чином не виконував, внаслідок чого, позивач просить стягнути штрафні санкції, обумовлені Договором.

На підтвердження своїх доводів позивачем надано акти №736 від 30.11.2014 на суму 2181986,59 грн., №807 від 31.12.2014 на суму 1630 007,03 грн., №808 від 31.12.2014 на суму 149501,05 грн., №13 від 31.05.2015 на суму 1596250, 27 грн., №14 від 31.01.2015 на суму 58830,38 грн., №77 від 28.02.2015 на суму 819819,25 грн. та №78 від 28.02.2015 на суму 24236,39 грн., які сплачені відповідачем з порушенням строків, встановлених Договором.

В той же час, як вірно встановлено місцевим господарським судом, послуги згідно з актами №736 від 30.11.2014 на суму 2 181986,59 грн., №807 від 31.12.2014 на суму 1630 007,03 грн., №808 від 31.12.2014 на суму 149501,05 грн. надані позивачем ще до укладання договору №107/1-15 від 01.01.2015. Таким чином, місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено в стягненні штрафних санкцій нарахованих позивачем по зазначеним актам.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплатив за отримані послуги з порушенням строків встановлених Договором.

Посилання апелянта на відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій, в зв'язку з виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, в строк, який погоджено сторонами шляхом обміну листами, колегією суддів визнано безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 188 Господарського кодексу України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст.653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Як вбачається з матеріалів справи 17.04.2015 відповідач направив на адресу позивача лист №15/04-529 з пропозицією погодження нового графіку погашення заборгованості з грудня 2014 року по лютий 2015 року за договором №107/1-15 від 01.01.2015, а саме сплатою боргу наступними частинами: з 20.04.2015 по 24.04.2015 - 1232667,51 грн. (рахунок за березень), з 27.04.2015 по 30.04.2015 - 850000 грн.; з 05.05.2015 по 08.05.2015 - 850000 грн.; з 11.05.2015 по 15.05.2015 - 850000 грн.; з 18.05.2015 по 22.05.2015 - 850000 грн.; з 25.05.2015 по 30.05.2015 (включно) - 840955,86 грн.

Листом №7.12-329 від 24.04.2015 Державне підприємство обслуговування повітряного руху України прийняло запропонований Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Роза вітрів" графік погашення заборгованості за Договором.

Зміна графіку погашення заборгованості представниками сторін не заперечується.

Як вбачається з розрахунку місцевого господарського суду пеня, інфляційні втрати та 10% річних нараховано судом по 23.04.2015, тобто до погодження сторонами зміни графіку заборгованості.

Таким чином, судом обґрунтовано відмовлено в стягненні нарахованої позивачем пені, інфляційних втрат та 10% річних після 24.04.2015, оскільки відсутнє порушення строків оплати з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Роза вітрів", з врахуванням зміни графіку заборгованості.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 4.1 Договору за будь-який несплачений у визначений строк рахунок-фактуру замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який стягується пеня, за кожен день прострочення.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.3 Договору сторони погодили збільшення розміру процентів, що підлягають сплаті замовником за порушення грошових зобов'язань до 10% річних.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені, інфляційних втрат та 10% річних здійснених місцевим господарським судом, який складено арифметично вірно, прийшла до висновку про його обґрунтованість.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що погодження нового графіку оплати не звільняє відповідача від відповідальності за порушення грошових зобов'язань, які виникли до моменту внесення змін до Договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з врахуванням зміни графіку погашення заборгованості.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Роза вітрів" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Роза вітрів" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 по справі №910/18032/15 без змін.

Матеріали справи №910/18032/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна