ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2015 Справа № 905/2490/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський мясокомбінат»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво»
простягнення 55 085,45 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 представник за довіреністю
від відповідачане зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський мясокомбінат» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» про стягнення заборгованості у розмірі 55085,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором постачання №150/5794 від 01.03.2010 щодо здійснення повної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що позивачем не надано доказів відвантаження товару. Також відповідач зазначає, що термін дії договору №150/5794 від 01.03.2010 закінчився 31.12.2011, сторонами будь-яких дій щодо продовження (припинення) дії Договору не приймалось, оскільки повідомити одна одну в строк визначений в п. 9.1 Договору було неможливо. Відповідач вважає, що надана позивачем додаткова угода №1 від 31.12.2009 та довіреності б/н не мають ніякого відношення до спірного договору поставки, а копії товарних накладних не підписані посадовими особами. Відповідач вказує що, копії товарних накладних і акт звірки розрахунків між сторонами містять підпис невстановлених осіб.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

01.03.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобинський мясокомбінат» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» (покупець, відповідач) підписано договір поставки № 150/5794 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобовязується поставляти (передавати) продукцію покупцю у зумовлені строки відповідно до поданого покупцем замовлення, а покупець зобовязується прийняти товар та своєчасно сплатити його вартість на умовах даного Договору.

У Додатковій угоді № 1 від 31.12.2009 сторони погодили адреси торгових точок покупця, на які буде здійснюватись поставка товару.

Договір діє з моменту його підписання сторонами до 31.12.2010 (п. 9.1 Договору).

Згідно з п. 9.3 Договору дія Договору автоматично продовжується на наступний, аналогічний попередньому термін, на умовах вказаних в цьому Договорі, якщо жодна із сторін не попередить письмову іншу сторону про припинення дії Договору за один місяць до закінчення терміну дії договору, вказаного в п. 9.1 Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ані позивачем, ані відповідачем доказів припинення дії Договору не надано.

Оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні заяви сторін про припинення/розірвання Договору, суд приходить до висновку, що строк дії Договору було продовжено на наступні роки (на 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 роки) та у заявлений до стягнення період Договір був чинним.

У звязку з чим посилання відповідача на те, що строк дії Договору закінчився 31.12.2011 судом не приймається. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач підтверджує факт того, що ним не вчинялись будь-які дії щодо повідомлення позивача про припинення Договору, а дії відповідача щодо прийняття товару за товарними накладними у спірний період, в яких в якості підстави поставки зазначено договір № 150/5794, свідчать продовження договірних відносин.

На виконання умов Договору позивач за період з 03.01.2015 по 12.08.2015 поставив відповідачу товар на загальну суму 263041,53 грн, що підтверджується товарними накладними, які підписані представниками позивача та відповідача і скріплені печатками підприємств.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у товарних накладних, підтверджується підписом його представника на зазначених накладних, скріпленим печаткою підприємства.

Щодо посилання відповідача на не підтвердження факту відвантаження товару, у звязку з відсутністю первинної документації, а також, що товарні накладні не підписані посадовими особами відповідача, а на них міститься підпис невстановлених осіб, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1.4 Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної видаткової (товарно-транспортної) накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

З наявних у матеріалах справи накладних вбачається, що зі сторони відповідача товар був отриманий, що підтверджується підписами на накладних, завірених печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво».

При цьому, слід зазначити, що вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як «інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції» лише альтернативно такому обов'язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 09.04.2013 у справі № 5023/5085/12.

Як зазначено в Інформаційному листі від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (із змінами, внесеними згідно з ОСОБА_2 господарського суду № 01-06/950/2012 від 20.07.2012), підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Крім того, відповідно до п. 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998 «Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію», яка є обов'язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Згідно з п. 65 вказаної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства, призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт підприємницької діяльності, несе повну відповідальність за законність використання його печатки, в тому числі, за засвідчення видаткових накладних.

При цьому суд зазначає, що матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату печатки відповідача, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.

Таким чином, відтиск печаток підприємства, наявний, зокрема, на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті товару).

З огляду на зазначені норми права, дослідивши накладні, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що підписання і скріплення печаткою покупцем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, наявні у матеріалах справи накладні є первинними документами бухгалтерського обліку, що підтверджують існування між сторонами спору зобов'язальних правовідносин, виконання позивачем зобов'язань з поставки товару по Договору № 150/5794 від 01.03.2010.

Відтак, у відповідача виник обов'язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.1 Договору покупець перераховує через 30 банківських днів з моменту поставки на поточний рахунок постачальника грошові кошти за поставлений товар.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором з поставки відповідачу товару виконав належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, зазначає позивач та не спростовано відповідачем, відповідач в порушення умов Договору не здійснив повну оплату отриманої продукції, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась непогашена заборгованість в сумі 55085,45 грн, зі сплати якої відповідачем допущено прострочення.

Крім того, в матеріалах справи міститься акт звірки взаємних розрахунків станом за період з 01.03.2010 по 15.10.2015, підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 55085,45 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за отриманий товар у розмірі 55085,45 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У звязку із задоволенням позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача та підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» (84100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 33705255) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський мясокомбінат» (39000, Полтавська обл., м. Глобине, вул. Карла Маркса, 228, ідентифікаційний код 25167451) заборгованість у розмірі 55085 (пятдесят пять тисяч вісімдесят пять) грн 45 коп. та судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено: 23.11.2015

Суддя М.В. Сажнева