РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015Справа №910/24856/15

За позовом Національного університету біоресурсів і природокористування України

до Виробничо-будівельної компанії «Побутрембуд»

про стягнення 6 321, 32 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Ярмолаєв В.О.

від відповідача: Пантюкова Т.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний університет біоресурсів і природокористування України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Виробничо-будівельної компанії «Побутрембуд» про стягнення безпідставно сплачених коштів у розмірі 6 321, 32 грн. за договором № 285 від 01.10.2013 р. Позовні вимоги обґрунтовані завищенням відповідачем вартості виконаних робіт відповідно до умов вказаного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/24856/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 26.10.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що сторонами було погоджено обсяг та вартість робіт за договором № 285 від 01.10.2013 р., у зв'язку з чим відсутні підстави для повернення грошових коштів, сплачених на виконання вказаного договору, в той час як довідка Державної фінансової інспекції від 22.08.2014 р. № 07-23/105, на яку посилається позивач в обґрунтування позову, не є належним доказом набуття відповідачем грошових коштів без достатньої правової підстави.

У даному судовому засіданні представник позивача подав клопотання про залучення до участі у розгляді даної справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державну фінансову інспекцію.

Відповідно ж ост 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Розглянувши клопотання позивача, дослідивши зміст позовних вимог, що є предметом розгляду у даній справі, суд дійшов висновку, що Державна фінансова інспекція не є зобов'язаною стороною у спірних правовідносинах та рішення у даній справі не вплине на її права та обов'язки щодо жодної із сторін, у зв'язку з чим суд не вбачає доцільності у залучення останньої до участі у розгляді даної справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та відмовляє Національному університету біоресурсів і природокористування України у задоволенні його клопотання.

Також представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 16.11.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013 р. між Національним університетом біоресурсів і природокористування України та Виробничо-будівельною компанією «Побутрембуд» укладено договір підряду № 285, за умовами якого відповідач зобов'язався у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, на свій ризик виконати роботи з використанням своїх засобів та матеріалів, за належну якість яких він несе відповідальність, а позивач - в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, прийняти і оплатити поточний ремонт приміщень студентського гуртожитку по вул. Ломоносова, 67 у місті Києві.

Відповідно до п. 1.2. договору обсяг, характер і вартість робіт, що будуть виконуватись підрядником, визначаються згідно проектно-кошторисної документації, що є невід'ємною частиною цього договору, складеної відповідно до Державних будівельних норм.

Відповідно до п. 2.1. договору загальна ціна договору, згідно з проектно-кошторисною документацією, становить 76 885, 20 грн. Якщо виникне необхідність проведення додаткових робіт, і у зв'язку з цим, перевищення кошторису, підрядник зобов'язаний своєчасно попередити про це замовника, а замовник, у випадку не погодження на перевищення кошторису, має право відмовитись від запропонованих підрядником додаткових робіт.

У відповідності до п. 2.3. договору оплата робіт здійснюється замовником в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підрядника на підставі акту приймання-здачі виконаних робіт. Оплата проводиться по факту виконання робіт протягом 10 банківських днів після підписання сторонами акту приймання-здачі виконаних робіт.

Договір, відповідно до п. 4.2., вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і закінчується 31.12.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем виконані роботи, обумовлені договором № 285 від 01.10.2013 р. на загальну суму 40 353, 00 грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в від 02.12.2013 р. за листопад 2013 р. та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт ф. КБ-3 за листопад 2013 р., засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Також матеріалами справи підтверджується оплата позивачем вказаних робіт за договором № 285 від 01.10.2013 р. на загальну суму 40 353, 00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що Державною фінансовою інспекцією України було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Національного університету біоресурсів і природокористування України за 2012 - 2013 роки, 1 півріччя 2014 року та з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків між позивачем, Державною фінансовою інспекцією України була проведена зустрічна звірка документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Побутрембуд" в результаті якої встановлено завищення вартості матеріалів за договором № 285 від 01.10.2013 р. на суму 6 321, 32 грн.

Тож, враховуючи висновки Державної фінансової інспекції України, викладені у довідці № 07-23/105 від 22.08.2014 р., позивачем заявлено вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Побутрембуд" безпідставно одержаних коштів у розмірі 6 321, 32 грн.

Нормативно обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на приписи ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням забов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом забов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

За приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України встановлено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У розумінні приписів наведених норм зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

В той же час, правовідносини сторін щодо виконання відповідачем підрядних робіт та подальшої їх оплати позивачем, виникли на підставі договору № 285 від 01.10.2013 р.

При цьому, наявними у спаєві документами підтверджується фактичне виконання сторонами умов договору № 285 від 01.10.2013 р.

Суд вважає за доцільне звернути увагу на приписи ст. 853 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Статтею 844 Цивільного кодексу України визначено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Відповідно до ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, здійснивши оцінку наявних у справі доказів за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд відзначає, що позивачем не доведено завищення відповідачем вартості робіт або/та матеріалів за договором № 285 від 01.10.2013 р.

Виходячи ж з аналізу приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Тож, виходячи з вищенаведеного, договір № 285 від 01.10.2013 р., укладений між сторонами, є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), а відтак - спірні правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не ст. 1212 Цивільного кодексу України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог.

Тобто, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 р. у справі № 5006/18/13/2012, від 17.06.2014 р. № 13/096-12, від 14.10.2014 р. у справі № 922/1136/13, від 25.02.2015 р. у справі № 910/1913/14.

Посилання ж позивача на довідку Державної фінансової інспекції України № 07-23/105 від 22.08.2015 р. зустрічної звірки у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Побутрембуд", як на підставу для задоволення позовних вимог, суд вважає необґрунтованим, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не можуть впливати на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, тим більше, що всі умови договору обома сторонами вже виконані.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011 визначено, що Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до п. 6.2. роз'яснень Президії Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визначенням недійсними актів державних чи інших органів" від 26.01.2000 р. № 02-5/35 не можуть оспорюватися в господарському суді також акти ревізій, документальних перевірок, дії службових осіб, вчинені у процесі чи за результатами перевірок тощо, оскільки ці акти не мають обов'язкового характеру.

Відтак, надана позивачем довідка від 22.08.2014 р. № 07-23/105 підлягає оцінці судом за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначається у постанові Вищого господарського суду України у постанові від 10.02.2015 р. у справі № 906/1193/14, виявлені інспекцією порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів та не можуть їх змінювати, а є лише підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку.

Також, приймаючи рішення у даній справі, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 22.01.2013 р. № 3-69гс13, відповідно до якої виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Підсумовуючи вищенаведене, оскільки сторонами було погоджено вартість робіт за договором № 285 від 01.10.2013 р, враховуючи, що зміна умов вказаного договору в односторонньому порядку не допускається, приймаючи до уваги, що роботи фактично виконані відповідачем та оплачені позивачем на підставі вказаного договору, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення позивачем грошові кошти не є безпідставно набутими у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.11. 2015 р. .

Суддя Пригунова А.Б.