ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.12.2015 р. Справа№ 914/597/15

За скаргою: Публічного акціонерного товариства Кредобанк, м. Львів на дії (бездіяльність) державного виконавця ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1

по справі № 914/597/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства Кредобанк, м. Львів

до відповідача: ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3, с. Старе село Дрогобицького району Львівської області

про стягнення 24008,35 грн. заборгованості за договором про надання овердрафту №11/14-о від 27.03.2014р.

Cуддя Н.Мороз

при секретарі М. Потикевич

Представники:

за участю представників сторін:

від скаржника (стягувача) н/з

від органу державної виконавчої служби н/з

від боржника н/з

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», м. Львів звернулось до суду в порядку ст.121-2 ГПК України зі скаргою на дії (бездіяльність) відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області про зобовязання державного виконавця ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 до вчинення дій по справі № 914/597/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Кредобанк, м. Львів до відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3, с. Старе село Дрогобицького району Львівської області про стягнення 24008,35 грн. заборгованості за договором про надання овердрафту №11/14-о від 27.03.2014р.

У звязку з перебуванням у відрядженні судді Кидисюка Р.А., внаслідок повторного автоматизованого розподілу, розгляд скарги по справі №914/597/15 передано судді Мороз Н.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2015р.

Ухвалою суду від 02.10.2015р. скаргу прийнято і призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.10.2015р.

Для всебічного, повного та обєктивного вирішення поданої скарги, зясування всіх обставин справи, розгляд скарги відкладався ухвалами суду від 27.10.2015р. та 17.11.2015р.

В судове засідання 02.12.2015р. представник скаржника не зявився, однак, 20.11.2015р. на адресу господарського суду надійшло клопотання про розгляд скарги без участі скаржника, вимоги зазначені у скарзі скаржник підтримав у повному обсязі, скаргу просить задоволити.

Представник боржника в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив.

Орган державної виконавчої служби явку повноважного представника в судове засідання втретє не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Вимог ухвал суду від 02.10.2015р., 27.10.2015р. та 17.11.2015р. не виконав.

Згідно ст. 121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши скаргу, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд встановив:

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.04.2015р. у справі №914/597/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кредобанк задоволено повністю, стягнуто з боржника ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 на користь стягувача Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» - 20000,00 грн. - неповернутої суми кредиту, 3574,49 грн. - простроченої заборгованості по відсотках, 433,33 грн. - нарахованих відсотків, 0,53 грн. - пені по простроченій сумі кредиту та 1827,00 грн. судового збору (Суддя Кидисюк Р.А.).

14.05.2015р. на виконання рішення господарського суду Львівської області від 21.04.2015р. видано наказ по справі №914/597/15. Рішення набрало законної сили 06.05.2015р.

Як вбачається з матеріалів долучених до скарги (Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень), 16.06.2015р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47863073 з виконання наказу господарського суду Львівської області №914/597/15 від 14.05.2015р. Крім того, цією ж постановою боржнику визначено строк для добровільного виконання рішення та зобовязано зявитись до державного виконавця - до 22.06.2015р.

22.06.2015р. представником стягувача ПАТ «Кредобанк» направлено заяву про звернення стягнення на майно боржника в межах виконавчого провадження №47863073 вих.№2015/06/22-1 від 22.06.2015р. (докази надсилання в матеріалах справи).

03.08.2015р. державним виконавцем органу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми 28518,88 грн. та направлено на виконання до банку та сторонам.

07.09.2015р. стягувачем направлено заяву про винесення постанови про примусовий привід боржника (вих.№2015/09/07-1 від 07.09.2015р.). Крім того, 10.09.2015р. представником стягувача направлено заяву щодо заборони виїзду за межі України боржника (вих. №2015/09/10-2 від 10.09.2015р.) та заяву про призначення оцінювача для проведення оцінки майна (вих.№2015/09/10-1 від 10.08.2015р.) (докази надсилання заяв в матеріалах справи).

Не погоджуючись з діями державного виконавця, стягувач подав скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 до суду, в порядку ст.121-2 ГПК України. В обґрунтування поданої скарги скаржник посилається на неповноту вчинення усі необхідних дій та невжиття всіх заходів із примусового виконання рішення, безпідставне ухилення від вчинення дій та порушення прав та законних інтересів скаржника (стягувача) на неупереджене, своєчасне і в повному обсязі вчинення дій в рамках виконавчого провадження №478603073. Свою позицію обґрунтовує порушенням державним виконавцем норм ст. ст. 6, 11, 82 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу 1 п.3.12. Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5 від 02.04.2012р.

У відповідності до ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Зокрема, ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Стаття 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок звернення стягнення на майно. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (ч.5. ст. 52 вищезазначеного Закону).

Як зазначалось вище, 03.08.2015р. державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та направлені запити до банківських установ щодо наявності коштів на рахунках боржника. Як стверджує скаржник, державним виконавцем було повідомлено, що кошти на рахунках боржника відсутні.

Виходячи з наведених вимог законодавства, у разі відсутності коштів на рахунках боржника державний виконавець зобовязаний вчинити дії направлені на примусове стягнення з боржника заборгованості шляхом звернення стягнення на інше належне боржнику майно. Відтак, з урахуванням наведеного державним виконавцем порушені вимоги ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» та не вжито заходів (вчинено дій ) щодо звернення стягнення на майно боржника, докази вжиття заходів щодо зверення стягнення на майно боржника суду не надано.

Згідно ч.8 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5, організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів, державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Таким чином, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання здійснює перевірку майна боржника шляхом направлення запитів до відповідних органів та здійснює вихід за місцем проживання боржника.

Проте, як стверджує скаржник, державним виконавцем не виконано законодавчих вимог та не здійснено перевірку майнового стану боржника, в матеріалах справи відсутні запити до реєструючих органів та докази здійснення виходу за місцем проживання боржника, а відтак, державним виконавцем порушено вимоги ч.8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» та п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень. Доказів зворотнього (в спростування наведеного) органом державної виконавчої служби суду не надано.

Відповідно до п.3. ч.3. ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Пунктом 11 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ.

Згідно п.1.3. Інструкції про порядок взаємодії органів внутрішніх справ України та органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України від 25.06.2002р. №607/56/5, підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до забезпечення громадського порядку при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб) є постанова державного виконавця, затверджена начальником відділу державної виконавчої служби та скріплена печаткою. Працівники органів внутрішніх справ здійснюють привід боржників, у разі нез'явлення їх без поважних причин на виклик державного виконавця з приводу виконання виконавчих документів, до органів державної виконавчої служби за постановами державних виконавців (ч.2. п.2.1. Інструкції).

Відповідно до п.18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника до виконання зобов'язань за рішенням. Згідно ч.2 ст.11 вищевказаного Закону, державний виконавець зобовязаний розглядати заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

07.09.2015р. стягувачем направлено заяву про винесення постанови про примусовий привід боржника (вих.№2015/09/07-1 від 07.09.2015р.). Крім того, 10.09.2015р. представником стягувача направлено заяву щодо заборони виїзду за межі України боржника (вих. №2015/09/10-2 від 10.09.2015р.) та заяву про призначення оцінювача для проведення оцінки майна (вих.№2015/09/10-1 від 10.08.2015р.) (докази надсилання заяв в матеріалах справи).

Виходячи з аналізу вищенаведених норм, державний виконавець зобовязаний у разі відсутності підстав для задоволення заяв стягувача надати мотивовану відповідь із зазначенням мотивів відмови. Однак жодних відповідей державного виконавця на заяви на адресу стягувача не надходило.

Як стверджує скаржник та вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем органу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції не надано жодної відповіді на заяву стягувача про винесення постанови про примусовий привід боржника та не здійснено виклику боржника ФОП ОСОБА_3 з приводу виконання наказу господарського суду Львівської області №914/597/15 від 14.05.2015р. в межах виконавчого провадження №47863073. Внаслідок чого, порушено права стягувача на неупереджене, своєчасне і в повному обсязі вчинення дій з примусового виконання рішення суду господарського суду від 21.04.2015р. у справі №914/597/15 щодо стягнення з боржника заборгованості в межах виконавчого провадження №47863073. Доказів зворотнього суду не надано.

У відповідності до вимог ч.1. ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Згідно п.п.1.12 та 1.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, основною інформаційною базою про здійсненні виконавчої дії є Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень. Відомості вносяться до Єдиного реєстру державним виконавцем одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія.

Згідно вимог ст.7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч.1. ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. (ст. 33 ГПК України)

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Суд звертає увагу, що державним виконавцем не спростовано обставин та вимог, викладених у скарзі скаржником, не надано на вимогу суду жодних належних та допустимих доказів про інші обставини ніж ті, що встановлені в ході вирішення даної скарги, а відтак, вимоги викладені в скарзі підлягають задоволенню повністю.

Згідно приписів п.2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18 розяснено, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. зокрема, у п.9.13 вказано, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Відповідно до ст.115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, вимоги, викладені в скарзі є правомірними, доведеними матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» від 29.09.2015р. вх. №4415/15 (вих. №2015/09/25-1 від 25.09.2015р.) - задоволити.

2. Зобовязати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького МУЮ у Львівській області ОСОБА_1 направити запити до державних установ, а саме до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики.

3. Зобовязати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького МУЮ у Львівській області ОСОБА_1 винести постанову про привід боржника ОСОБА_2 особи - підприємця ОСОБА_3 через органи внутрішніх справ.

4. Зобовязати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького МУЮ у Львівській області ОСОБА_1 винести постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

5. Зобовязати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького МУЮ у Львівській області ОСОБА_1 звернути стягнення на майно боржника зазначене у заявах, накласти арешт на майно, здійснити його опис та призначити оцінювача.

6. Зобовязати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького МУЮ у Львівській області ОСОБА_1 звернутись до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

7. Зобовязати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького МУЮ у Львівській області ОСОБА_1 надіслати всі постанови винесені в рамках виконавчого провадження №47863073 стосовно боржника ФОП ОСОБА_3 на адресу стягувача - ПАТ «Кредобанк».

Суддя Мороз Н.В.