ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2015 р. Справа № 907/748/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів Михалюк О.В.

Плотніцький Б.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

б/н від 09.10.2015 року

на рішення господарського суду Закарпатської області від 18.09.2015 р.

у справі № 907/748/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Фортіс-Транс Спед", с.Руські Геївці Ужгородського району

про стягнення 118762,01 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися

від відповідачів: не з'явилися

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015р. у складі колегії: головуючого судді Мельник Г.І., суддів Михалюк О.В., Якімець Г.Г. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні. У зв'язку з зайнятістю судді Якімець Г.Г. в іншому судовому засіданні, розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 року у склад колегії для розгляду даної справи замість судді Якімець Г.Г. введено - суддю Плотніцького Б.Д.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 18.09.2015 року у справі №907/748/15 (суддя Журавчак Л.С.) в позові відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване необґрунтованістю позовних вимог, оскільки позивачем (Наймодавцем) не доведено факт передачі відповідачу (Наймачу) об'єктів оренди, та відповідно і період користування ними.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 09.10.2015 року, в якій просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 18.09.2015 року у справі № 907/748/15 та прийняти нове рішення про задоволення позову, оскільки вважає, що вказане рішення прийняте за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що суд першої інстанції не з'ясував причину відсутності актів приймання-передачі орендованого майна та правові наслідки, які з цього випливають. При цьому, зазначає, що відсутність акту приймання-передачі орендованого майна не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором оренди майна, оскільки такий акт не є єдиним та виключним доказом підтвердження користування орендованим майном.

Разом з тим, скаржник вважає, що поліси обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та міжнародні товарно-транспортні накладні є належними письмовими доказами, які доводять факт користування відповідачем орендованими транспортними засобами.

Одночасно, скаржник зазначає, що місцевим господарським судом не надано жодної правової оцінки договору № 62 від 22.08.2013 року, який укладено між відповідачем та ПАТ «Ужгородське АТП 12107» про надання відповідачеві певних послуг пов'язаних з користуванням транспортними засобами, серед яких і орендований транспортний засіб позивача.

Позивач не скористався своїм правом, наданим ст. 96 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 16.11.2015р. За згодою представників сторін, у судовому засіданні 16.11.2015р. оголошено перерву до 23.11.2015р.

Розгляд справи 16.11.2015 року розпочато спочатку у зв'язку зі зміною складу суду.

Позивач та відповідачі участі уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується протоколом Львівського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 року та підписами уповноважених представників на повідомленні Львівського апеляційного господарського суду про оголошення перерви від 16.11.2015 року.

Враховуючи ту обставину, що сторони належним чином були повідомлені про час, місце розгляду апеляційної скарги та наслідки неявки в судове засідання, а також враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників учасників судового процесу.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, враховуючи пояснення представників позивача та відповідача надані у попередньому судовому засіданні, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.09.2015р. у справі № 907/748/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 без задоволення, виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 30 листопада 2012 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Наймодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Фортіс-Транс Спед" (Наймач) укладено Договір найму транспортного засобу (надалі - Договір № 2518) (а.с. 11), відповідно до умов якого Наймодавець передав, а Наймач прийняв за плату в тимчасове володіння та користування на території України та за кордоном автомобіль марки SCANIA, модель R 420, тип Т3 - сідловий тягач-Е, 2007 року випуску, колір білий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, реєстраційний НОМЕР_4, на строк з тридцятого числа листопада місяця дві тисячі дванадцятого року до тридцятого числа листопада місяця дві тисячі сімнадцятого року.

Відповідно до п. 2. Договору № 2518 вказаний автомобіль належить ОСОБА_2. на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, виданого 21.11.2012 року Ужгородським ВРЕР УДАІ УМВС України в Закарпатській області;

Згідно з п. 3. Договору № 2518 плата за користування автомобілем встановлюється у розмірі 100 грн. щомісячно. При цьому, відповідно до Договору від 18.12.2012 року про внесення змін до договору найму (реєстровий №2677), пункт 3. Договору викладено у наступній редакції: «Плата за користування автомобілем встановлюється у розмірі 1000,00 грн. щомісячно.».

Пунктом 5. Договору № 2518 передбачено, що Наймодавець зобов'язаний передати вказаний автомобіль у технічно справному стані по акту приймання-передачі, який підписується представниками сторін договору.

Вказаний Договір найму транспортного засобу посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 2518.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 18 грудня 2012 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Наймодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Фортіс-Транс Спед" (Наймач) укладено Договір найму транспортного засобу (надалі - Договір № 2675) (а.с. 13), відповідно до умов якого Наймодавець передав, а Наймач прийняв за плату в тимчасове володіння та користування на території України та за кордоном транспортний засіб марки SCHMITZ, модель S 01, тип Т3- н/причіп бортовий - Е, 2006 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6, реєстраційний НОМЕР_2, на строк з вісімнадцятого числа грудня місяця дві тисячі дванадцятого року до вісімнадцятого числа грудня місяця дві тисячі тринадцятого року.

Відповідно до п. 2. Договору № 2675 вказаний автомобіль належить ОСОБА_2. на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7, виданого 21.11.2012 року Ужгородським ВРЕР УДАІ УМВС України в Закарпатській області.

Вказаний Договір найму транспортного засобу посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 2675.

Також, документальними доказами у справі встановлено, що 18 грудня 2012 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Наймодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Фортіс-Транс Спед" (Наймач) укладено Договір найму транспортного засобу (надалі - Договір № 2676) (а.с. 14), відповідно до умов якого Наймодавець передав, а Наймач прийняв за плату в тимчасове володіння та користування на території України та за кордоном транспортний засіб марки KRONE, модель SDP 27, тип Т3 - н/причіп бортовий - Е, 2000 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_8, реєстраційний НОМЕР_1, на строк з вісімнадцятого числа грудня місяця дві тисячі дванадцятого року до вісімнадцятого числа грудня місяця дві тисячі тринадцятого року.

Відповідно до п. 2. Договору № 2676 вказаний автомобіль належить ОСОБА_2. на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9, виданого 21.11.2010 року Ужгородським ВРЕР ВДАІ УМВС України в Закарпатській області.

Вказаний Договір найму транспортного засобу посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 2676.

Пунктом 3. Договору № 2675 та Договору № 2676 передбачено, що плата за користування автомобілем встановлюється у розмірі 1000,00 грн. щомісячно.

Згідно з п. 5. Договору № 2675 та Договору № 2676 Наймодавець зобов'язаний передати вказаний транспортний засіб у технічно справному стані по акту приймання-передачі, який підписується представниками сторін договору.

У відповідності до п. 10. Договору № 2675 та Договору № 2676 передбачено, що якщо жодна зі Сторін не зробить заяву про припинення або зміну умов договору за місяць до закінчення терміну його дії, договір вважається продовженим на той же термін і на тих же умовах, що викладені у ньому. Сторони допускають можливість дострокового розірвання цього договору за умови попередження про це другої сторони в місячний термін.

З'ясуванням документальних доказів у справі встановлено, що 07 листопада 2014 року позивач скерував відповідачу лист про відмову від договорів найму (оренди) транспортних засобів та сплату заборгованості за договорами (а.с. 15, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а.с. 16). Вказаний лист відповідач отримав 08.11.2014 року (згідно відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, а.с. 16).

В подальшому, 18 листопада 2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю „Фортіс-Транс Спед" укладено Додаткові угоди до Договорів найму (оренди) транспортного засобу (а.с. 17, зворотня сторона а.с. 17), відповідно до яких Договір найму транспортного засобу від 18 грудня 2012 року, зареєстрований за № 2676, про найм транспортного засобу марки KRONE, модель SDP27, тип Т3- н/причіп бортовий - Е, 2000 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_8, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та Договір найму транспортного засобу від 18 грудня 2012 року, зареєстрований за № 2675, про найм транспортного засобу марки SCHMITZ, модель S01, тип Т3 - н/причіп бортовий - Е, 2006 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 - розірвано.

При цьому, як вже зазначалося вище Договір найму транспортного засобу від 30.11.2012 року, зареєстрований за № 2518, про найм транспортного засобу марки SCANIA, модель R 420, тип Т3 - сідловий тягач - Е, 2007 року випуску, колір білий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, реєстраційний НОМЕР_4 розірвано відповідно до ст. 782 ЦК України з моменту одержання наймачем (орендарем) повідомлення наймодавця (орендодавця) про відмову від договору, а саме листа про відмову від договорів найму (оренди) транспортних засобів, який отримано наймачем 08.11.2014 року (згідно відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, а.с. 16).

Таким чином, з огляду на наведене Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Фортіс-Транс Спед" 118 762,01 грн. боргу за надані послуги за договорами найму (оренди) транспортних засобів.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Водночас, ст.174 ГК України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6).

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 ГК України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно з ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Пунктом 4 ст. 179 ГК України визначено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Аналогічні положення містять і норми ЦК України, які визначають, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст. 627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Стаття 640 ЦК України регламентує момент укладення договору: договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, відповідно до ст. 795 ЦК України передання/повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Умовами укладених між сторонами Договорів найму (оренди) транспортних засобів передбачено, що Наймодавець зобов'язаний передати вказані автомобілі у технічно справному стані по акту приймання-передачі, який підписується представниками сторін договору.

Проте, досліджуючи докази у справі, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні документальні докази, що підтверджують приймання-передачу автомобілів у технічно справному стані від Наймодавця (ФОП ОСОБА_2.) до Наймача (ТзОВ „Фортіс-Транс Спед"). При цьому, ні в позовній заяві ні в інших документальних доказах, наявних в матеріалах справи позивачем не зазначено дату передачі транспортних засобів (не складено Акту приймання-передачі), а отже не визначено період користування транспортними засобами.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Закарпатської області від 13.07.2015р. (а.с. 2) зобов'язано позивача подати господарському суду акти прийому-передачі об'єктів найму, однак вимог ухвали суду позивач не виконав, витребуваних актів не подав, посилаючись на їх відсутність. Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що Наймодавець не виконав договірні зобов'язання та вимоги закону щодо належної передачі Наймачу об'єктів найму (оренди).

Одночасно, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що суд першої інстанції не з'ясував причину відсутності актів приймання-передачі орендованого майна, колегія суддів зазначає, що в силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а тому обов'язок доказування і подання доказів покладається на учасників судового процесу.

При цьому, доводи скаржника про наявність полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR), як доказу користування орендарем транспортними засобами, колегія суддів оцінює в сукупності інших доказів у справі та вважає, що такі не можуть слугувати беззаперечним доказом фактичного користування відповідачем (Наймачем) орендованим майном згідно Договорів найму транспортного засобу № 2518, № 2675 та № 2676, за відсутності належних доказів передачі майна в оренду, як це передбачено п. 5. зазначених Договорів найму транспортного засобу.

Разом з тим, покликання скаржника на Договір № 62 від 22.08.2013 року, який укладено між відповідачем та ПАТ «Ужгородське АТП 12107», колегія суддів вважає необгрунтованими, враховуючи те, що даний Договір не стосується спірних правовідносин та у ньому немає посилання щодо надання відповідачеві послуг пов'язаних з користуванням транспортними засобами, серед яких і орендований транспортний засіб позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю, оскільки позивачем (Наймодавцем) не доведено факт передачі Наймачу об'єктів оренди, та відповідно і період користування ними.

Таким чином, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.09.2015р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.09.2015р. у справі № 907/748/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 б/н від 09.10.2015 року - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Закарпатської області в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складений 26.11.2015р.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Михалюк О.В.

Суддя Плотніцький Б.Д.