РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015Справа №910/23185/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Житлово-будівельного кооперативу «Харчовик-7»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Київенерго»

про стягнення заборгованості за постачання питної води та приймання стічних вод через приєднанні мережі в розмірі 72 605,58 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Селезньова О.О., за довіреністю

від відповідача: Прядка Г.І., керівник

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - позивач) до Житлово-будівельного кооперативу «Харчовик-7» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за постачання питної води та приймання стічних вод через приєднанні мережі в розмірі 72 605,58 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2015 було порушено провадження у справі № 910/23185/15, розгляд справи призначено на 13.10.2015.

22.09.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

05.10.2015 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У судове засідання 13.10.2015 представник позивача з'явився та подав клопотання про продовження строків розгляду справи. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 04.09.2015 про порушення провадження у справі № 910/23185/15 позивач виконав частково.

У судове засідання 13.10.2015 представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 04.09.2015 про порушення провадження у справі № 910/23185/15 відповідач виконав частково.

Розглянувши у судовому засіданні 13.10.2015 клопотання представника позивача про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

У судовому засіданні 13.10.2015 суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Київенерго».

Враховуючи часткове невиконання сторонами вимог ухвали господарського суду міста Києва від 04.09.2015 про порушення провадження у справі № 910/23185/15 та необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 11.11.2015.

23.10.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові заперечення на відзив.

28.10.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

03.11.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи було подано письмові пояснення.

09.11.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи було подано письмові пояснення.

У судове засідання 11.11.2015 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 11.11.2015 з'явився, надав суду усні пояснення, проти позову заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання 11.11.2015 не з'явився.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2004 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (в подальшому змінено найменування на Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", далі - позивач, постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом «Харчовик-7» (далі - відповідач, абонент) було укладено Договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 05305/4-02 (далі - Договір).

Договір укладено у відповідності із Законом України «Про питну воду та питне водопостачання». За цим Договором постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізації м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва (в подальшому - місцеві правила приймання), а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього Договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.07.1994 за № 165/374 (далі - Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за № 403/6691 (далі - Правила приймання), а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим Договором (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється:

- за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом. Обсяг наданої води для поливу визначається за показаннями лічильника. В разі технічної неможливості встановлення лічильника, кількість поставленої для поливу води може визначатися за узгодженням з постачальником розрахунком на підставі наданих абонентом офіційних документів, якими визначена площа поливу;

- зняття показань з лічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника. Для абонента із стабільним об'ємом водоспоживання (до 30 м. куб. із незначним коливанням ) зняття показань з лічильника може здійснюватися постачальником поквартально, при цьому останній направляє абоненту щомісячно розрахункові документи на оплату наданих послуг, виходячи із його середньодобового споживання води. Показання лічильника за відповідний період можуть бути прийняті до розрахунків постачальником від абонента в письмовому вигляді. В разі, якщо Абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг;

- якщо лічильник не працює не з вини абонента, кількість поставленої води визначається, виходячи із середньодобової витрати абонента, яка визначається за показниками працюючого лічильника в останні два розрахункові місяці. У випадку, коли лічильник працював менше двох місяців, кількість води визначається за її середньодобовою витратою не менше 10-ти днів. Облік води за таким порядком здійснюється до встановлення працюючого (повіреного) лічильника, перерахунки за відповідний період не проводяться;

- кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод, або за кількістю стічних вод, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання.

Згідно з пунктом 2.2 Договору:

- постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами, у разі зміни тарифів у період дії цього договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів;

- у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється Абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента. За згодою постачальника оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. В разі утворення боргу, оплата за надані послуги, що надходить від абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу;

- в разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води;

- у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною.

Відповідно до п. 3.3.5 Договору абонент зобов'язується сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах цього Договору.

Позивач стверджує, що відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконував, внаслідок чого за період з 01.03.2013 по 30.06.2014 у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яка, за розрахунками позивача, становить 60 056,93 грн.

У якості доказів наявності у відповідача заборгованості за поставлену воду та прийняті стоки позивачем було надано суду копії актів про зняття показників водолічильників, розшифровок рахунків абонента, платіжних вимог-доручень та дебетово-інформаційних повідомлень.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач, заперечуючи проти позову, у своєму відзиві зазначає про відсутність належних розрахунків позовних вимог, про неможливість визначення обсягу поставленої води та обсягу стічних вод.

Однак дані доводи відповідача не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 р. N 190 (далі - Правила) визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (п. 1.1 Правил).

Згідно з п. 3.7 Правил розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 3.13 Правил суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

З матеріалів справи вбачається, що на балансі відповідача відсутні теплові пункти.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Договір не регулює відносини постачання питної води для виготовлення гарячої, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за Договором за поставлену позивачем воду, яка йде на підігрів та обліковується за кодом 2-40191, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Отже, відповідач зобов'язаний оплачувати поставлену позивачем питну води та послуги з її відведення, а також за водовідведення обсягів води, яка обліковується позивачем за кодом 2-40191 (водовідведення гарячої води).

Тобто, незалежно від того, для яких потреб використовувалась вода, облікована позивачем за кодом 2-40191 (постачання питної води, що йде на підігрів, та стоки гарячої води), за умовами Договору та наведених вище положень чинного законодавства відповідач повинен оплачувати тільки її стоки.

Крім того, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену воду, що йде на підігрів, є необґрунтованою, оскільки суперечить вимогам статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", яка не передбачає такого виду комунальних послуг, як вода для підігріву. Також позивачем не доведено факту того, що він є виробником комунальної послуги з централізованого постачання гарячої води.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 11.10.2012 у справі № 5011-67/2568-2012, від 21.08.2012 у справі № 5011-67/2753-2011, від 21.08.2012 у справі № 5011-67/3006-2012, від 22.07.2013 у справі № 5011-65/18027-2012, від 06.06.2013 у справі № 5011-26/4471-2012-67/485-2012.

Здійснивши перерахунок розміру заборгованості відповідача за Договором, з урахуванням вищенаведеного, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.03.2013 по 30.06.2014 складає 34 903,35 грн. Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу за Договором підлягає частковому задоволенню на суму 34 903,35 грн.

Крім основної суми заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 2 531,86 грн, 3% річних в розмірі 1 089,33 грн, інфляційні втрати в розмірі 5 925,61 грн та штраф в розмірі 3 002,85 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п. 4.6 Договору за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов'язку оплатити рахунок постачальника.

Відповідно до п. 4.2 Договору у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи приписи статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", пеня може бути стягнута лише в разі, якщо це передбачено договором (тобто за згодою сторін).

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 14 від 17.12.2013 року передбачено, що застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення розмірів 3 % річних, інфляційних втрат, пені та штрафу (з урахуванням перерахунку основного боргу) та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня в розмірі 1 521 грн, 3 % річних в розмірі 642,55 грн, інфляційні втрати в розмірі 3 335,30 грн та штраф в розмірі 1 745,15 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за Договором, з урахуванням пені, 3 % річних, інфляційних втрат та штрафу, в загальному розмірі 72 605,58 грн підлягають частковому задоволенню в розмірі 42 263,11 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Харчовик-7" (02121, м. Київ, вулиця Вірменська, будинок 9, вулиця Вербицького, будинок 34-А; ідентифікаційний код: 25285251) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1-А; ідентифікаційний код: 03327664) заборгованість в розмірі 34 903 (тридцять чотири тисячі дев'ятсот три) грн 35 коп., 3% річних в розмірі 642 (шістсот сорок дві) грн 55 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 335 (три тисячі триста тридцять п'ять) грн 30 коп., пеню в розмірі 1 521 (одна тисяча п'ятсот двадцять одна) грн 54 коп. та штраф в розмірі 1 745 (одна тисяча сімсот сорок п'ять) грн 15 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Харчовик-7" (02121, м. Київ, вулиця Вірменська, будинок 9, вулиця Вербицького, будинок 34-А; ідентифікаційний код: 25285251) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1-А; ідентифікаційний код: 03327664) витрати по сплаті судового збору в розмірі 708 (сімсот вісім) грн. 99 коп.

Повне рішення складено 27.11.2015.

Суддя О.В. Нечай