РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Справа № 906/983/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гулова А.Г.

суддів Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду Житомирської області від 27.10.15 р.

у справі № 906/983/15 (суддя Сікорська Н.А. )

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Астрал"

відповідач ОСОБА_3 акціонерного товариства "Коростенський хлібозавод" (м.Коростень, Житомирська область)

за участю третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача :ОСОБА_3 акціонерного товариства " Всеукраїнській акціонернийбанк"

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 31.01.2008р., 29.02.2008р., 03.08.2009р.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_4,адвокаті

відповідача 1.2-не з"явився

третьої особи-не з"явився

Судом розяснено позивачу та його представнику права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 27.10.2015р. (суддя Сікорська Н.А., в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 906/983/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Астрал", ОСОБА_3 акціонерного товариства "Коростенський хлібозавод", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про визнання недійсними договорів купівлі - продажу від 31.01.2008р., 29.02.2008р., 03.08.2009р. відмовлено.

З огляду на положення ч.1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України, п.п.1,3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", суд прийшов до висновку, що забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі наказу господарського суду Житомирської області № 5/1022 від 22.04.2011р. не відповідає вимогам, які є предметом позовної вимоги у справі № 906/983/15 і являється адекватним та співмірним заходом щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу; заявником не надано належних та допустимих доказів, які б вказували про вчинення ПАТ "Коростенський хлібозавод" будь - яких дій, направлених на реалізацію майна.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права при неповному та неправильному з"ясуванні обставин, що мають значення для справи ,не повному дослідженні доказів та неналежній їх оцінці, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. Вказує, що місцевим господарським судом не вірно були застосовані норми процесуального права, що потягло за собою не правильне вирішення питання щодо наявності (відсутності) підстав для забезпечення позову.

З огляду на положення ст. 8,129 Конституції України , рішення Конституційного суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010року апелянт наголошує, що Конституційний суд України констатує, що відсутність можливості апеляційного та касаційного оскарження ухвал місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, може призвести до обмеження права на справедливий судовий розгляд.

Апелянт наголошує, що судом першої інстанції порушені процесуальні норми, а саме ст. 4-2, 4-3 ГПК України. Зокрема, скаржник вказує, що одним визначальним принципом судового процесу є змагальність, яку ст. 129 Конституції України та ст. 4-3 ГПК України віднесено до основних засад судочинства, який порушений судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали.

Крім того, апелянт у скарзі вказує, що суд першої інстанції не наводить жодних доводів щодо спростування твердження позивача, що передання арештованого в межах відповідного виконавчого провадження майна за домовленістю від ТОВ Астрал до ПАТ Коростенський хлібозавод є неправомірним та не оцінюється взагалі даний довід та докази, які його обґрунтовують. Без жодних доводів та доказів суд приходить до висновку, що забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі наказу господарського суду Житомирської області № 5/1022 від 22.04.2011 року не відповідає вимогам, які є предметом позовної вимоги у справі № 906/983/15 , не являється адекватним та співмірним заходом щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Також хибним є твердження суду, що правовідносини, які досліджувались судом у справі № 5/1022 не пов'язані з правовідносинами, які досліджує суд у справі № 906/983/15, адже предметом спору в обох справах є договори купівлі-продажу одного й того ж хлібопекарського обладнання між тими ж сторонами в особі ТОВ Астрал та ВАТ (ПАТ) Коростенський хлібозавод.

На думку апелянта, суд першої інстанції не повною мірою з'ясував обставини щодо того, якими є підстави застосування заходів забезпечення позову, не дослідив їх адекватності та співмірності з позовними вимогами та водночас порушив принципи диспозитивності, рівності сторін перед законом та судом.

Просить вимоги апеляційної скарги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ "Коростенський хлібозавод" наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Серед іншого вказує, що зміна місцезнаходження хлібопекарського обладнання, що є предметом договорів купівлі-продажу від 31.01.2008р., 29.02.2008р., 03.08.2009р. знаходиться в компетенції відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Житомирській області, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду Житомирської області №5/1022 від 22.04.2011р.

Таким чином , місцезнаходження хлібопекарського обладнання згідно договорів купівлі-продажу від 31.01.2008р., 29.02.2008р., 03.08.2009р. на території ПАТ Коростенський хлібозавод (м.Коростень, вул. Шолом-Алейхема, 62) не порушує будь-яких корпоративних прав співзасновників ТОВ Астрал - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1

Будь-яких вимог щодо зміни місцезнаходження хлібопекарського обладнання згідно договорів купівлі-продажу від 31.01.2008р., 29.02.2008р., 03.08.2009р. від позивача до ПАТ "Коростенський хлібозавод" не надходило.

Крім того, наголошує, що відповідно до відомостей за основними засобами ПАТ Коростенський хлібозавод за 2014-2015 роки хлібопекарське обладнання згідно договорів купівлі-продажу від 31.01.2008р., 29.02.2008р., 03.08.2009р. у ПАТ Коростенський хлібозавод не обліковується.

Докази сплати заборгованості згідно наказу господарського суду Житомирської області №5/1022 від 22.04.2011р. та, відповідно, докази зняття арешту, накладеного на хлібопекарське обладнання від 29.03.2012 р. в матеріалах справи відсутні, відтак вільне розпорядження зазначеним обладнанням ТОВ Астрал на даний час є неможливим.

Вважає, що зупинення стягнення на підставі виконавчого документа порушить інтереси ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", як стягувача у виконавчому провадженні по виконанню наказу господарського суду у справі № 5/1022. Правовідносини у справі № 5/1022 не пов 'язані з правовідносинами, які досліджує суд у справі № 906/983/15.

Представник ПАТ Коростенський хлібозавод у відзиві наголошує, що чинне законодавство України не містить норм про обов'язкову участь у розгляді заяви про забезпечення позову учасників процесу та розгляд заяви в судовому засіданні. Розгляд заяви про забезпечення позову в судовому засіданні і за участю сторін є правом, а не обов'язком суду.

Просить відмовити в задоволенні скарги, а ухвалу господарського суду Житомирської області від 27.10.2015 р. у справі № 906/983/15 залишити без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та просив задовольнити її у повному обсязі.

ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу, просив ухвалу господарського суду Житомирської області від 27.10.2015р. скасувати.

Відповідач 1,2, третя особа в судове засідання не з"явились. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялись належним чином та заздалегідь, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с 37,40,41).

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки відповідач 1,2, третя особа належним чином повідомлялись про час та місце апеляційного перегляду справи, враховуючи обмеженість строків вирішення спору, явка сторін обов'язковою не визнавалась, судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та третьої особи.

Згідно ч.2 ст.102 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу місцевого суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення апелянта та його представника, вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваної ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Житомирської області від 04.11.2010 р. у справі № 5/1022 за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Астрал" про стягнення 5699763,32 грн. стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Астрал" на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк:

- 115726,72доларів США - строкової заборгованості за кредитом,

- 456088,13доларів США - простроченої заборгованості за кредитом,

- 70859,98доларів США - заборгованості за процентами,

- 2922,57доларів США - пені за несвоєчасне погашення кредиту,

- 718,61доларів США - пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту,

- 277796,11грн - інфляційних за несвоєчасне погашення кредиту,

- 17271,60грн - інфляційних за несвоєчасну сплату процентів по кредиту,

- 25500,00грн - витрат, пов'язаних зі сплатою державного мита,

- 236,00грн - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відмовлено в позові в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 34407,87 доларів США і пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту в сумі 3770,38 доларів США ( а.с.8-11, зворот).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.02.2011 року у справі № 5/1022, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Астрал" задоволено частково. Рішення господарського суду Житомирської області від 04.11.2010 р. змінено в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення кредиту та в частині стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Астрал" на користь публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" 2839,39 доларів США пені за несвоєчасне погашення кредиту та відмовлено у позові в частині стягнення 277796,11 грн. інфляційних за несвоєчасне погашення кредиту та 17271,60 грн. інфляційних за несвоєчасну сплату процентів по кредиту.

В решті рішення залишено без змін ( а.с.12-14, зворот).

На виконання рішення господарського суду Житомирської області і від 04.11.2010 р. та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 18.02.2011р. був виданий наказ № 5/1022( а.с.15).

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 обмеженою відповідальністю "Астрал", ОСОБА_3 акціонерного товариства "Коростенський хлібозавод", за участю третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : ОСОБА_3 акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу хлібопекарського обладнання від 31.01.2008р., 29.02.2008 р., 03.08.2009р.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 23.10.2015 р. від позивача ОСОБА_1, надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на хлібопекарське обладнання та зупинення стягнення на підставі наказу господарського суду Житомирської області № 5/1022 від 22.04.2011р.

Аналізуючи зазначені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає застосувати до спірних правовідносин наступні положення чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, інститут забезпечення позову в господарському процесі є засобом, що гарантує виконання майбутнього рішення суду.

Тобто, забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень.

Відмовляючи у заяві про вжиття заходів до забезпечення позову, місцевий господарський суд правомірно виходив з того, що заявником не було надано достатніх та належних доказів, в розумінні ст. 33-34 ГПК України, що не забезпечення позову в подальшому може призвести до неможливості виконання судового рішення або суттєво утруднити його виконання через відчуження ПАТ "Коростенський хлібзавод" майна ( хлібопекарського обладнання ) на користь третіх осіб.

З даним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного господарського суду, оскільки він відповідає положенням ст. ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, є правильним і обґрунтованим .

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У відповідності до роз'яснень п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" роз'яснено, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову, заявник покликається на письмові пояснення, подані в судовому засіданні від 13.10.2015р. представником ПАТ "Коростенський хлібозавод", згідно яких хлібопекарське обладнання знаходиться на території ПАТ "Коростенський хлібозавод", але за договорами про розірвання договорів купівлі-продажу від 31.01.2008р., 29.02.2008р., 03.08.2009р. є власністю ТОВ "Астрал". Оскільки обладнання є власністю ТОВ "Астрал", останнє описане та арештоване в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі наказу господарського суду Житомирської області № 5/1022 від 22.04.2011р.

Заявник вважає, що передання арештованого в межах відповідного виконавчого провадження майна за домовленістю від ТОВ "Астрал" до ПАТ "Коростенський хлібозавод" є неправомірним, порушує права стягувача за виконавчим провадженням, а також позивача ОСОБА_1

Разом, з тим колегія суддів з доводами апелянта погодитись не може, оскільки його покликання не забезпечені доказами, в розумінні ст. 33-34 ГПК України. Крім того, з огляду на пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011року №16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Судова колегія зауважує, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 є визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 31.01.2008р., 29.02.2009р., 03.08.2009р., за якими ТОВ "Астрал" передав у власність ВАТ "Коростенський хлібозавод" хлібопекарське обладнання.

Як вірно вказав, суд першої інстанції, одним з наслідків задоволення позовних вимог та визнання недійсними договорів купівлі-продажу може бути повернення хлібопекарське обладнання його власнику - ТОВ "Астрал".

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі наказу господарського суду Житомирської області №.5/1022 від 22.04.2011р. не відповідає вимогам, які є предметом позовної вимоги у справі № 906/983/15 і не являється адекватним та співмірним заходом щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що застосування заходів забезпечення позову у справі № 906/983/15 порушить права та інтереси ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" у справі № 5/1022, оскільки по даній справі відбувається стадія виконання рішення суду від 04.11.2010 року та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 18.02.2011р.

Крім того, хлібопекарське обладнання описано та арештовано в межах виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Житомирської області, виданого на виконання рішення у справі № 5/1022 про стягнення з ТОВ "Астрал" заборгованості на користь ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк".

Щодо доводів апелянта про порушення судом процесуальних норм, судова колегія зауважує таке.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову, питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Таким чином, чинне законодавство України не містить норм про обов'язкову участь у розгляді заяви про забезпечення позову учасників процесу та розгляд заяви в судовому засіданні. Розгляд заяви про забезпечення позову в судовому засіданні і за участю сторін є правом, а не обов'язком суду.

З огляду на наведене, ухвала господарського суду Житомирської області від 27.10.2015р. у справі №906/983/15 є обґрунтованою та такою, що не порушує норм процесуального права.

В силу ст.ст. 33,38,43,47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи та вірно застосовані норми процесуального і матеріального права, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни ухвали господарського суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року у справі № 906/983/15.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України в зв'язку з відмовою в її задоволенні покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Житомирської області від 27.10.2015р. у справі № 906/983/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена а касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Василишин А.Р.