ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015 р. Справа № 917/2045/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (проспект П.Тичини, буд. 1В, офіс "В", м.Київ, 02152)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39800; вул. Першопроходівців, буд.3/25, м. Комсомольськ, Полтавська область, 39800)

про стягнення 331724,53 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача не зявився

від відповідача не зявився.

Розглядається позовна заява про стягнення 331724,53 грн., у тому числі 27766,76 грн. основного боргу з лізингових платежів за договором лізингу № 00005603 від 13.08.2013р., 16200,00 грн. збитків, понесених на юридичні послуги внаслідок необхідності відновлення своїх прав, 47191,56 грн. платежів за користування обєктом лізингу, 222076,46 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди, 3100,20 грн. штрафу, 1357,53 грн. пені, 9336,05 грн. інфляційних, 453,82 грн. 3% річних, 4242,15 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ухвали суду від 17.09.2015р. від 27.10.2015, надіслані відповідачу на адресу: АДРЕСА_2, 39800, та на поштову адресу: вул. Першопроходівців, буд.3/25, м. Комсомольськ, Полтавська область, 39800, повернулася до суду з відміткою поштового відділення про закінчення терміну зберігання (а.с.83-89).

За даними спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.09.2015р. ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_2, 39800.

На дану адресу судом надсилалися ухвали по цій справі.

Відповідно до ст. 64 ГПК України у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місце проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Отже, відповідач належно повідомлений про час та місце розгляду даної справи.

Зважаючи на те, що про час і місце слухання справи відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін судом обовязковою не визнавалася, наявні в справі документи дають можливість вирішити спір без присутності сторін, тому підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 01.12.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (позивачем) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем) був укладений договір про фінансовий лізинг № 00005603 від 13.08.2012р., з загальними умовами Договору лізингу та додатками до нього (далі Договір; а.с.19-34).

Відповідно до умов Договору позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1/6 І benzin, 2012 року виробництва, шасі №XW8ZZZ61ZDG005438, двигун CFN 334555 (надалі за текстом - Об'єкт лізингу), а відповідач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (надалі за текстом - План відшкодування), що становить невід'ємну частину Договору.

Факт передання відповідачу предмету лізингу відповідачу підтверджується двостороннє підписаними актом прийому передачі від 20.08.2012р. (а.с.24).

Згідно п. 6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (далі Умов лізингу) відповідач повинен здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до Плану відшкодування.

Відповідно до п. 6.5. Умов лізингу лізингові платежі перераховуються не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

В Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів встановлено, що лізингові платежі за січень 2015р., лютий 2015р., березень 2015р. сплачуються відповідно 15.01.2015р., 15.02.2015р., 15.03.2015р.

Відповідач свої зобовязання за Договором щодо сплати лізингових платежів виконував не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість по лізинговим платежам за січень 2015р., лютий 2015р., березень 2015р. на загальну суму 27 766,76 грн. за рахунками № 00251785 від 12.01.2015, № 00258740 від 02.02.2015, № 00264287 від 06.03.2015 (а.с.35-37).

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Як визначено в ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» (в редакції Закону України від 11 грудня 2003 року N 1381-IV, зі змінами та доповненнями) за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

За частиною другою ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний, зокрема, своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Зазначені положення викладені і в ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного, сплати боргу чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 27766,76 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання відповідно до ст. 549 ЦК України. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 8.2.1. Договору у випадку прострочення сплати платежу до відповідача застосовуються наступні штрафні санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

На цій підставі позивачем заявлено до стягнення 1357,53 грн. пені за періоди 15.01.2015р. 14.07.2015р., 15.02.2015р. 14.08.2015р., 15.03.2019р. - 03.09.2015р., нарахованої на несплачені лізингові платежі. (а.с.10).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3, ст. 4 Закону).

Після перевірки правильності розрахунку судом встановлено, що визначений в Договорі розмір пені не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України.

Проте при визначенні періоду нарахування пені позивачем не враховано, що за умовами п. 6.5. Умов лізингу та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів встановлено, що лізингові платежі за січень 2015р., лютий 2015р., березень 2015р. сплачуються відповідно 15.01.2015р., 15.02.2015р., 15.03.2015р.

Отже, прострочення виконання зобовязання настає 16 числа відповідного місяця.

За періоди 16.01.2015р. 14.07.2015р., 16.02.2015р. 14.08.2015р., 16.03.2019р. - 03.09.2015р. сума пені становить 1345,32 грн. В цій в частині вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги про стягнення пені судом відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 453,82 грн. - 3% річних за періоди 15.01.2015р. 03.09.2015р., 15.02.2015р. 03.09.2015р., 15.03.2019р. - 03.09.2015р., нарахованих на несплачені лізингові платежі. (а.с.11).

З огляду встановлений вище на початок прострочення лізингових платежів, судом визначено, що сума 3% річних за періоди 16.01.2015р. 03.09.2015р., 16.02.2015р. 03.09.2015р., 16.03.2019р. - 03.09.2015р. становить 451,54 грн. Вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги про стягнення 3% річних судом відхиляються як необґрунтовані.

Позивач на підставі ст. 625 ЦК України заявив вимоги про стягнення 9366,05 грн. інфляційних за періоди 15.01.2015р. 03.09.2015р., 15.02.2015р. 03.09.2015р., 15.03.2019р. - 03.09.2015р., нарахованих на несплачені лізингові платежі.

В п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, а саме за періоди 01.02.2015р. 31.08.2015р., 01.03.2015р. 31.08.2015р., 01.04.2019р. - 31.08.2015р., сума інфляційних становить 6756,16 грн. (розрахунок залучено до справи). Вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги про стягнення інфляційних задоволенню не підлягають як безпідставні.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 4242,15 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 625 ЦК України, нарахованих на несплачені лізингові платежі (а.с.12-13).

Позивач вважав можливим нарахування цих процентів із застосуванням аналогії закону (частина перша статті 8 ЦК України) на підставі приписів частини першої статті 1048 ЦК України, якою передбачено, що у разі невстановлення договором позики розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами у разі невиконання зобовязань зі сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу не встановлено Договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами внаслідок невиконання зобовязань зі сплати лізинових платежів за договором фінансового лізингу, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої статтею 8 ЦК України.

При цьому судом враховується правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 15.04.2015р. № 3-39гс15 у справі № 910/2899/14, постанові Верховного Суду України від 27 грудня 2010 р. у справі № 3-65гс10, в постанові Верховного Суду України від 20.08.2013р № 3-22гс13 у справі № 5016/1355/2012(4/44), в постанові Верховного Суду України від 02.07.2013р № 3-11гс13 у справі № 18/1372/12.

Згідно п.6.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Сторони в Договорі не встановили підстав для нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами та їх розмір, чинним законодавством також даний розмір не встановлений, а тому позовні вимоги про стягнення 4242,15 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач може мати інші права та обов'язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 8.3.1. Умов лізингу, якщо відповідач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш ніж 10 робочих днів, позивач має право надіслати відповідачу першу платіжну вимогу в письмовій формі. Якщо відповідач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту першої вимоги, позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 робочих днів. У випадку якщо Лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, позивач має право направити Лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від Контракту в односторонньому порядку, за п. 12.6.1. Контракту. Сторони погоджуються, що невиконання зобов'язань після надіслання другої вимоги щодо сплати означає, що відповідач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим Договором.

Оскільки відповідачем неналежно виконувались зобов'язання за Договором позивачем були направлені відповідачу вимоги про нагадування про несплату щомісячних платежів згідно Договору про фінансовий лізинг від 04.02.2015 р., від 17.02.2015 р., від 04.03.2015р., від 18.03.2015 р., від 03.04.2015 року (а.с.38-42).

Відповідно до п. 8.2.2. Договору, у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються наступні санкції штрафні санкції за вимоги щодо сплати надіслані Порше Лізинг Україна: еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (якщо Порше Лізинг Україна вирішить надіслати таку вимогу).

На підставі вказаних положень позивачем заявлено до стягнення 3100,20 грн. штрафних санкцій, а саме: нагадування щодо несплаченого платежу згідно рахунку №00255586 від 04.02.2015. сума штрафної санкції 357,70 грн., нагадування щодо несплаченого платежу, згідно рахунку № 00259900 від 17.02.2015. сума штрафної санкції 548,38 грн., нагадування щодо несплаченого платежу згідно рахунку № 00261175 від 04.03.2015. сума штрафної санкції 761,45 грн., нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок № 00265426 від 18.03.2015. сума штрафної санкції 714,50 грн., нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок № 00267172 від 03.04.2015р. сума штрафної санкції 718,17 грн. (розрахунок - а.с.10, 112-114).

При нарахуванні штрафу позивачем не взято до уваги, що за умовами п. 8.2.2. Договору прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються штрафні санкції за три вимоги, а саме: в еквіваленті 15 доларів США за першу вимогу, в еквіваленті 20 доларів США за другу вимогу, в еквіваленті 25 доларів США за третю вимогу .

З огляду на п. 8.2.2. Договору нарахування штрафу є правомірним на суму 1667,53 грн., у тому числі за першу вимогу від 04.02.2015р. у сумі 357,70 грн., за другу вимогу від 17.02.2015р. у сумі 548,38 грн., за третю вимогу від 04.03.2015р. у сумі 761,45 грн.

Вимоги в частині стягнення 1432,67 грн. штрафу слід відхилити як безпідставні, оскільки договором не передбачено нарахування штрафних санкцій за повторне направлення вказаних вимог.

Відповідно до п. 12.6.1. Умов договору, позивач має право в односторонньому порядку припинити договір у разі, якщо відповідач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів.

Як було зазначено вище, відповідач перестав виконувати свої зобов'язання за Договором та порушив терміни сплати лізингових платежів протягом трьох місяців.

03.04.2015 року відповідачу було направлено вимогу про сплату заборгованості за Договором, повернення Об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від Договору вих. № 00005603 від 03.04.2015 року. Зазначену вимогу відповідач отримав 17 квітня 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с.43-45).

Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюються або припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно п. 12.13 Умов лізингу у випадках, передбачених п. 12.6 та 12.12., Договір вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

З огляду на те, що вимогу було направлено відповідачу 03.04.2015 року, Договір вважається розірваним 17.04.2015 року.

Відповідно до п. 12.9 Умов лізингу, у разі дострокового припинення Договору з боку позивача, відповідач зобов'язувався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання вимоги позивача про таке повернення.

Відповідач всупереч вимог Договору та закону не виконав свої зобов'язання зі сплати заборгованості за Договором та повернення об'єкту лізингу.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України Про фінансовий лізинг лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення становить більше 30 днів.

Згідно п. 13.6. Умов лізингу якщо позивач не зможе здійснити своє право на вилучення (повернення), як передбачено у пункті 13, він матиме право на вилучення Об'єкту лізингу у відповідача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса.

30 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 був вчинений виконавчий напис № 912 про повернення об'єкта фінансового лізингу (а.с.46).

02 липня 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

На даний час вказане виконавче провадження не завершене, обєкт лізингу позивачу не повернуто.

Згідно п. 6.17. Умов лізингу у випадку розірвання Договору за ініціативою позивача відповідно до п. 12 Договору, Лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єкта лізингу.

Оскільки відповідач обєкт лізингу не повернув, то він повинен сплатити щомісячні платежі за фактичний час користування об'єктом лізингу, а саме:

- платіж за квітень 2015 року на суму 10 294,18 грн., належний до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.04.2015 року;

- платіж за травень 2015 року на суму 9 236,72 грн., належний до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.05.2015 року;

- платіж за червень 2015 року на суму 9 209,13 грн., належний до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.06.2015 року;

-платіж за липень 2015 року на суму 9 210,00 грн., належний до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.07.2015 року;

- платіж за серпень 2015 року на суму 9 241,53 грн., належний до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.08.2015 року.

Отже, загальна сума платежів за фактичний час користування об'єктом лізингу становить 47 191,56 гривні.

Вимоги в частині стягнення 47191,56грн. плати за користування об'єктом лізингу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 16200,00 грн. збитків, понесених ним внаслідок необхідності отримання юридичних послуг відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема, витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із п. 13.1. Умов лізингу у випадку відмови відповідача від повернення об'єкту лізингу або затримки у такому поверненні, позивач мав право конфіскувати об'єкт лізингу. При цьому, на підставі п. 13.6 Умов лізингу, відповідач був зобов'язаний відшкодувати позивачу будь-які витрати, пов'язані із конфіскацією об'єкту лізингу.

Згідно з п. 8.2.3. Договору у випадку прострочення сплати платежу до Лізингоодержувача застосовуються наступні санкції: компенсація будь-яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, невиплачених Лізингоодержувачем у відповідності до Контракту. Порше Лізинг Україна надає Лізингоодержувачу відповідну документацію, що підтверджує понесені витрати; проте ненадання такої документації не звільняє Лізингоодержувача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення виплати компенсації.

Відповідно до п. 16.1. Договору незалежно від завершення виконання цього контракту або проведення операцій, запланованих в рамках цього контракту, усі витрати та збитки (включаючи ті з них, що пов'язані з виплатою гонорарів за юридичні та фінансові консалтингові послуги), завдані у зв'язку з укладенням або виконанням цього контракту, а також операціям запланованими в рамках виконання цього контракту, відшкодовуються стороною, яка завдала такі збитки.

Для представництва інтересів позивача у виконавчому проваджені, позивач уклав Договір про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року з ТОВ Юридична компанія Тріпл Сі.

В зв'язку з необхідністю представництва інтересів позивача у виконавчому проваджені позивач поніс витрати у сумі 4200,00грн., що підтверджується рахунком-фактурою №239 від 26.06.2015р. на суму 4200,00грн. (з ПДВ.), актом надання послуг № 239 від 26.06.2015р., актом надання послуг №239 від 26.06.2015р., платіжним дорученням №50023386 про сплату 4200,00 грн. (а.с.49-57).

Між позивачем та ТОВ Юридична фірма Вернер було укладено Договір про надання юридичних послуг № 17/2010 від 09.06.2010 року та Додаткова угода № 47 від 15.01.2013 року до Договору про надання юридичних послуг № 17/2010 від 09.06.2010 року про надання послуг з юридичного консультування, підготовці процесуальних документів для подання позовної заяви (а.с. 58-67).

З огляду на викладене позивач поніс витрати у зв'язку представництвом інтересів позивача по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів для подання позовної заяви у сумі 12000,00 грн. з ПДВ, що підтверджується рахунком фактури №349 від 21.07.2015р., актом № 350 про надання послуг від 21.07.2015р., платіжним дорученням № 50024427 від 10.09.2015р. про сплату 12000,00 грн. з ПДВ. (а.с.70-71,115).

Таким чином, через порушення своїх зобов'язань за Договором, відповідач має відшкодувати Позивачу збитки, що складаються із суми матеріальних витрат в розмірі 16200,00 грн. за надані юридичні послуги. Вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення 222076,46 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди, що складається з лізингових платежів за період вересень 2015р. липень 2017р.

Позивач посилається на те, що при укладанні між сторонами Договору сподівався отримати доходи впродовж дії договору, при належному виконані умов Договору відповідачем.

Позивач зазначає, що оскільки станом на дату складання позовної заяви, об'єкт лізингу не було повернуто позивачеві, то розмір збитків ним визначений згідно належних до сплати лізингових платежів згідно Графіку (плану відшкодування) за період вересень 2015р. липень 2017р. у сумі 10075,15 доларів США, що по курсу НБУ станом на 03.09.2015р. становить 222076,46 грн.

В обґрунтування даного виду збитків позивач також посилається на п. 12.9 Договору.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обовязків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобовязання за договором.

Відповідно до п. 12.9. Умов лізингу у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 Контракту, відмови лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу, як передбачене пунктом 4.2., а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення об'єкта лізингу відповідача до інших положень контракту, лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна, впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між вартістю об'єкту лізингу (тобто сумою грошових коштів, що були фактично отримано Порше Лізинг Україна в результаті продажу об'єкту лізингу або, якщо об'єкт лізингу залишився у власності Порше Лізинг Україна, ринковою вартістю об'єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства та Лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контакту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше лізинг Україна та має бути відшкодована лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/ розірвання контракту.

Відповідно 6.3. Договору лізингові платежі та інші платежі що підлягають виплаті за Договором на користь позивача, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання позивачем очікуваної станом на дату виконання Договору суми на основі діючого курсу обміну доларів США, встановленого Національним банком України або українським комерційним банком, як буде обрано за рішенням позивача, станом на дату, коли кожен платіж підлягає виплаті.

Відповідно до п. 12.9. Договору у випадку припинення лізингу, відповідач зобов'язаний оплатити будь-яку різницю між ринковою вартістю об'єкту лізингу та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до Плану відшкодування.

Як було встановлено вище судом, договір лізингу є припиненим за ініціативою позивача. За виконавчим написом нотаріуса про повернення обєкта лізингу позивачу було відкрито відповідне виконавче провадження, яке на даний час не завершене. Державним виконавцем вчиняються дій для повернення обєкта лізингу позивачу, зокрема, прийнято постанову про розшук обєкта лізингу (вказаного автомобіля).

В п. 6.3 Договору визначено, що лізингові платежі та інші платежі що підлягають виплаті за Договором на користь позивача, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу.

Доказів знищення обєкта лізингу суду не надано.

За п. 16.7 Умов лізингу у випадку розірвання Договору протягом часу неповернення обєкту лізингу лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єкта лізингу.

Таким чином, заявлення вказаних платежів як збитків у вигляді упущеної вимоги можливе лише в разі доведення позивачем факту знищення обєкту лізингу чи інших обставин, що унеможливлюють його повернення позивачу.

Отже, до дати повернення обєкту лізингу чи дати встановлення факту його знищення позивач має право на стягнення вказаних платежів не як збитків, а як плати за користування обєктом лізингу відповідно до п. 16.7 Умов лізингу. Такі вимоги і були заявлені позивачем за користування відповідачем обєктом лізингу протягом періоду квітня-серпня 2015р.

Вимоги про стягнення лізингових платежів за період вересень 2015р. липень 2017р. не можуть бути задоволені, оскільки строки їх сплати на дату подачі позову не настали.

Крім того, визначені до Графіку (плану відшкодування) за період вересень 2015р. липень 2017р. у сумі 10075,15 доларів США платежі визначені позивачем по курсу станом на 03.09.2015р., що не є належним визначенням розміру збитків, оскільки у 2016р. 2017р. курс долара може змінюватися.

Є необґрунтованим посилання позивача на п. 12.9 Договору, оскільки доказів продажу об'єкту лізингу або доказів ринкової вартості об'єкта лізингу, позивач суду не надав.

Крім того, п. 12.9 Договору також встановлює обовязок оплатити будь-яку різницю між ринковою вартістю об'єкту лізингу та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до Плану відшкодування.

Таким чином, на даний час відсутні підстави для заявлення вимог про стягнення несплачених у майбутньому лізингових платежів.

Отже, у позові в частині стягнення 222 076,46 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди слід відмовити.

При цьому позивач не позбавлений права звернення з позовом про стягнення даних платежів не як збитків, а як плати за фактичне користування предметом лізингу відповдіно до п. 6.17 Договору.

Судові витрати розподіляються судом в порядку ст. 49 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39800; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (проспект П.Тичини, буд. 1В, офіс "В", м.Київ, 02152; ідентифікаційний код 35571472) 27766грн. 76 коп. боргу з лізингових платежів, 1345грн. 32 коп. пені, 451грн. 54 коп. 3% річних, 6756грн. 16коп. інфляційних, 1667грн. 53 коп. штрафу, 16200грн. 00 коп. збитків внаслідок витрат на юридичні послуги, 47191грн. 56 коп. плати за користування обєктом лізингу, 1520грн. 68 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 07.12.2015р.

Суддя Безрук Т. М.