ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.11.15р. Справа № 904/8673/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІБЕТОН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕНТРАНСМОНТАЖ-ВБК"

про стягнення 92 882,89 грн. грн. за договором поставки продукції

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

Відповідача - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 112 882,89 грн. за договором поставки продукції, мотивуючи порушенням Відповідачем договірних зобов'язань у частині оплати.

27.10.15р. від Позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій Позивач повідомив про часткове погашення Відповідачем боргу в добровільному порядку, у зв'язку з чим просить стягнути з Відповідача 92 882,89 грн., з яких: 35 200,00 грн. основного боргу, 1 832,94 грн. - 3 % річних, 24 118,62 грн. - пені, 31 731,33 грн. збитків від інфляції, мотивуючи порушенням Відповідачем договірних зобов'язань у частині оплати.

Позивач у судове засідання 24.11.15р. не з'явився.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, відзив на позов, документи витребувані судом чи докази відсутності боргу на час розгляду справи господарському суду не надав. Відповідач повідомлений належним чином про слухання справи, згідно з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №50 1.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розгляд справи відкладався.

Справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25.12.13р. сторонами укладено договір поставки продукції № 25/12/13 (далі Договір), за яким Постачальник зобов'язався поставити та передати у власність Покупця: бетон щебенево-пісчану суміш (ОСОБА_1), а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити ОСОБА_1 згідно з умовами цього Договору (п. 1.1).

Відповідно до п.3.7 Договору право власності на ОСОБА_1 переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання товарно-транспортної накладної.

Згідно з п.4.4 Договору Покупець здійснює оплату за поставлену ОСОБА_1, Доставку, Послуги з транспортування шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Пунктом 4.6 Договору передбачено, що датою оплати ОСОБА_1 вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до п.5.2.1 Договору Покупець зобов'язаний придбати ОСОБА_1, Доставку, Послуги з транспортування за цінами, обумовленими в цьому Договорі та оплатити його відповідного до умов даного Договору.

На виконання договірних зобов'язань, Позивач поставив Відповідачеві ОСОБА_1 за товарно-транспортними накладними № 16637 від 27.06.14р., 16638 від 27.06.14р., 16640 від 27.06.14р., 16641 від 27.06.14р., 16644 від 28.06.14р., 16645 від 28.06.14р., 16692 від 28.06.14р., 16693 від 28.06.14р.

Однак, за даними Позивача, Відповідач ОСОБА_2 своєчасно не оплатив, тому станом на 31.07.15р. борг Відповідача становив 55 200,00 грн. (з урахуванням попередньої оплати за попередні замовлення на суму 3 000,00 грн.).

Згідно з п.8.2 Договору у разі виникнення спору Сторони застосовують заходи досудового врегулювання.

10.07.15р. Позивачем направлена претензія №1 від 02.07.15р. про погашення заборгованості за поставлену продукцію, однак претензія залишена Відповідачем без відповіді й задоволення.

На прострочений борг Відповідача, з посиланням на п. 6.1 Договору, Позивач нарахував пеню в розмірі 24 118,62 грн. за період з 26.06.14р. по 03.08.15р., з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував 24 118,62 грн. збитків від інфляції за період прострочки з липня 2014р. по червень 2015р., 1 832,94 грн. 3 % річних з 26.06.14р. по 03.08.15р.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

27.10.15р. від Позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій повідомлено про часткове погашення Відповідачем боргу в добровільному порядку, у зв'язку з чим просить стягнути з Відповідача 92 882,89 грн., з яких: 35 200,00 грн. основного боргу, 1 832,94 грн. - 3 % річних, 24 118,62 грн. - пені, 31 731,33 грн. збитків від інфляції.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми.

Перевіривши розрахунки Позивача, господарський встановив, що пеню на прострочений борг Позивач нарахував безпідставно, оскільки нарахування пені за прострочку оплати за поставлений товар Договором не передбачено. Так як поставка товару відбувалась 27-28.06.14р., обумовлену Договором передоплату товару Відповідач не здійснив, то обовязок розрахуватися за поставлений товар у Відповідача виник на наступний день за днем поставки товару, відповідно, прострочка Відповідача щодо сплати за товар, поставлений 27.06.14р. на суму 26400,00 грн. (з урахуванням 3000,00 грн. передоплати) почалася з 28.06.14р., за товар поставлений 28.06.14р. прострочка почалася з 29.06.14р., однак, оскільки 28, 29 і 30 червня 2014р. були святковим і вихідними днями прострочка Відповідача почалася з 01.07.14р. і за перерахунком суду 3% річних з простроченої суми становлять 1 810,26 грн., розрахунок збитків від інфляції з простроченої суми Позивачем проведено вірно.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за зменшеним розміром позовних вимог, зокрема, стягненню підлягають 35 200,00 грн. основного боргу, 1 810,26 грн. 3 % річних, 31 731,33 грн. збитків від інфляції, решта вимог не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону визначений розмір ставки судового збору, а саме за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно зі ст. 49 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕНТРАНСМОНТАЖ-ВБК" (50005, м.Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 31, приміщення 2, код 322 645 35) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІБЕТОН" (07443, Київська область, Броварський район, СМ Калинівка, вул. Лісова, 56; адреса для листування: 04053, м. Київ, вул. Смирнова-Ласточкіна, 14, код 358 761 16) 35 200,00 грн. основного боргу, 1 810,26 грн. 3 % річних, 31 731,33 грн. збитків від інфляції 1 031,12 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У решті позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков

Повний текст рішення виготовлено _________________