ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року Справа № 910/13744/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Карабаня В.Я.,

суддів Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

Ковтонюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Київський завод автоматики Г.І. Петровського"
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 14.07.2015 р. (суддя Ващенко Т.М.)
та на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 р. (судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф., Зубець Л.П.)
у справі№910/13744/15 господарського суду міста Києва
за позовомЗаступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
доПублічного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Київський завод автоматики Г.І. Петровського"
простягнення 150 680 грн. 08 коп.
за участю представників:
від прокуратури Коркішко В.М., старший прокурор відділу ГПУ, служ. посвідчення №027484 від 25.07.2014 р.
від позивача Поліщук М.І., довіреність №220/649д від 31.08.2015 р.
від відповідача Величко Д.В., довіреність №555/409 від 26.04.2013 р.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року Заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Київський завод автоматики Г.І. Петровського" про стягнення 150 680 грн. 08 коп.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не виконав свого обов'язку з повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг за договором про надання представництвом державного замовника послуг з контролю якості та приймання продукції №3037/ВП-2014року від 20.02.2014 р., у зв'язку з чим, позивачем також нараховано пеню, 3% та інфляційні втарти на суму основного боргу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.07.2015 р. у справі №910/13744/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 р., позов задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача 120 962 грн. 69 коп. основного боргу, 11 019 грн. 90 коп. пені, 12 690 грн. 64 коп. інфляційних втрат, 2 589 грн. 96 коп. 3% річних. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Так, місцевий та апеляційний господарські суди визнали доведеним факт неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором №3037/ВП-2014року від 20.02.2014 р., однак визначили інший період нарахування пені та 3% річних.

Не погоджуючись з рішеннями місцевого та апеляційного господарських судів, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить вказані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, заявник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку заявника, господарські суди попередніх інстанцій зменшили розмір позовних вимог без відповідної письмової заяви позивача чим порушили принцип змагальності, закріплений в ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, та неповно з'ясували обставини справи.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.11.2015 р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Київський завод автоматики Г.І. Петровського" прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 30.11.2015 р.

В судове засідання 30.11.2015 р. з'явились представники прокуратури, позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в касаційній скарзі, просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.07.2015 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 р. та передати справу №910/13744/14 на новий розгляд.

Представники прокуратури та позивача в судовому засіданні заперечили проти задоволення касаційної скарги, просили оскаржувані судові акти залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, заслухавши представників прокуратури та сторін, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 20.02.2014 р. Міністерством оборони України (виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Науково-виробниче об'єднання "Київський завод автоматики Г.І.Петровського" (замовник) укладено договір №3037/ВП-2014року про надання представництвом державного замовника послуг з контролю якості та приймання продукції.

Пунктом 1.1 вказаного договору визначено, що виконавець зобов'язався забезпечити надання замовнику підпорядкованим виконавцю військовим представництвом №818 послуг з контролю якості та приймання продукції (виконання науково-дослідних, дослідно-конструкторських робіт (далі - виконання робіт) за відповідністю розроблення, виготовлення продукції оборонного призначення вимогам нормативних документів і технічної документації за переліком, зазначеним у календарному плані надання представництвом державного замовника послуг з контролю якості та приймання продукції (далі - календарний план), згідно з додатком 1 до договору.

Відповідно до п. 3.1 договору про надання послуг найменування та обсяг продукції, стосовно якої надаються послуги, зазначаються у календарному плані.

На підставі викладеного пункту договору сторонами погоджено та скріплено печатками календарний план до договору.

Згідно з п. 3.2 договору №3037/ВП-2014року від 20.02.2014 р., за результатами надання послуг виконавець складає акт про надання послуг з контролю якості продукції за встановленою ним формою (додаток 3 до договору), два примірники якого разом з супровідними документами подає замовнику.

Замовник затверджує акт не пізніше семи робочих днів з моменту отримання його від представництва (п. 3.5 зазначеного договору).

В свою чергу, розрахунки за договором про надання послуг здійснюються шляхом проведення попередньої оплати або у тридцятиденний термін після затвердження сторонами акта, що зазначено в п. 4.4 цього договору.

Сторонами також погоджено та викладено в п.п. 9.1 - 9.3 договору №3037/ВП-2014року від 20.02.2014 р., що даний договір діє з дати його підписання сторонами (20.02.14 р.) і до 31.12.2014 р. Термін дії договору може бути продовжений на узгоджений сторонами час згідно встановленого договором порядку.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що на виконання умов договору відповідач надав продукцію для проведення контролю. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи сповіщеннями.

В свою чергу, позивач здійснив передбачений умовами договору про надання послуг контроль продукції та надіслав відповідачу акти №1-2014 та №2-2014 на загальну суму 120 962 грн. 69 коп. (супровідні листи від 07.04.2014 р. та від 08.07.2014 р.)

Однак, відповідач вказані акти у встановлений строк не затвердив та листом №555/1373 від 24.12.2014 р. повернув їх позивачу, мотивувавши свої дії тим, що питання реалізації продукції, щодо якої позивач проводив контроль якості, не вирішено.

За таких обставин, листом №257/170 від 22.01.2015 р. позивач повторно надіслав відповідачу вищевказані акти. Проте, відповідач вдруге не затвердив ці акти та повернув їх позивачу з тих же мотивів (листом №555/119 від 05.02.2015 р.)

Таким чином, на думку позивача, заборгованість відповідача за договором №3037/ВП-2014року від 20.02.2014 р. склала 120 962 грн. 69 коп.

Враховуючи, що спір виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з своєчасної оплати наданих послуг, заявник вказує на обов'язок відповідача також сплатити індексацію ціни, 3% річних та пеню за прострочення виконання такого зобов'язання.

Отже, предметом судового розгляду у справі №910/13744/15 є вимоги про стягнення з відповідача 120 962 грн. 69 коп. основного боргу, 14 344 грн. 49 коп. пені, 2 682 грн. 26 коп. 3% річних, 12 690 грн. 64 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що закріплено в ст. 530 Цивільного кодексу України.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 вказаного кодексу, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Вказане зазначено в ч. 3 ст. 549 даного кодексу.

Штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Одночасно, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, приймаючи до уваги наведені норми чинного законодавства, зважаючи на те, що відповідач без поважних причин не підписав у встановлений договором термін акти про надання послуг з контролю якості продукції, однак і не заперечив проти того, що відповідні послуги були надані йому позивачем, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що відповідачем було порушено зобов'яння з оплати наданих за договором №3037/ВП-2014року від 20.02.2014 р. послуг в строки визначені в договорі. У зв'язку з цим, господарськими судами попередніх інстанцій стягнуто з відповідача заявлені позивачем суми основного боргу та інфляційних втрат.

Разом з цим, з огляду на положення п.п. 3.5, 4.4 договору, місцевим та апеляційним господарськими судами вірно визначено, що для встановлення моменту початку прострочення відповідачем виконання свого грошового зобов'язання слід врахувати семиденний термін відведений на затвердження замовником актів наданих послуг після їх отримання, тридцятиденний термін на здійснення оплати після затвердження відповідних актів та строки пересилання поштової кореспонденції операторами поштового зв'язку в Україні.

Внаслідок цього, господарський суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, здійснив перерахунок сум пені та 3% річних, з урахуванням правильно визначеного періоду їх нарахування, та прийшов до висновку про часткове задоволення цих позовних вимог, а саме: стягнув з відповідача на користь позивача 11 019 грн. 90 коп. пені та 2 589 грн. 96 коп. 3% річних.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарських судів, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновків, що господарськими судами попередніх інстанцій повно, всебічно, та об'єктивно встановлено у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; досліджено подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізовано правовідносини, що виникли між сторонами, а, отже, прийняті ними судові акти є законними, обґрунтованими та не підлягає зміні або скасуванню.

В свою чергу, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують правомірності застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій чинних правових норм.

Крім того, твердження відповідача про зменшення господарськими судами попередніх інстанцій розміру позовних вимог без відповідної письмової заяви позивача ґрунтуються на невірному тлумаченні норм господарського процесуального законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню судовий збір за розгляд поданої ним касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Київський завод автоматики Г.І. Петровського" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 р. та рішення господарського суду міста Києва від 14.07.2015 р. у справі №910/13744/15 залишити без змін.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Судді: А.С. Ємельянов

Л.В. Ковтонюк