ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.11.2015 Справа № 920/1526/15
Господарський суд Сумської області, у складі судді Зайцевої І.В. при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М., розглянувши матеріали справи № 920/1526/15:

за позовом: CZECH STAILESS STEEL COMPANY S.R.O., Прага, Чеська республіка;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», м. Суми;

про стягнення 201 644 грн. 55 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 (довіреність № 18-49/1516 від 02.09.2015 року);

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 8179,59 євро (що станом на 08.09.2015 становить 201644,55 грн.) (в т.ч. 7381,49 євро основного боргу, 509,32 євро пені за контрактом № 3/1300305 від 07.11.2013, укладеним між сторонами даного спору, та 288,78 євро 3 % річних за порушення грошового зобовязання), а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

05.10.2015 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, посилаючись на недоведеність обставин зазначених в обґрунтування позовних вимог, тому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю.

Ухвалою суду від 02.11.2015 змінено назву відповідача по справі № 920/1526/15 з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» на Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання».

16.11.2015 електронною поштою на адресу суду надійшли від позивача додаткові пояснення по справі та заява про уточнення позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача 8032,50 євро заборгованості (в т.ч. 7381,49 євро основного боргу та 369,075 євро пені по контракту № 3/1300305 від 07.11.2013, 281,93 євро 3% річних за порушення грошового зобов"язання за період з 21.05.2014 по 10.11.2015), а також 3025 грн. 00 коп. судового збору.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином 18.11.2015, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме ухвали господарського суду Сумської області від 16.11.2015 року.

Представник відповідача в судовому засіданні подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем при обрахунку пені не враховано, що на дату предявлення позову (09.09.2015) сплив річний термін позовної давності, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та оцінивши надані докази, суд встановив:

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право», зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов'язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Згідно ч. 1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Таким чином, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності (пункт 1 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право") спір підлягає вирішенню в господарських судах України з урахуванням вимог розділу III ГПК України (абз. 6 п. 1 Роз'яснень Президії ВГСУ «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» №04-5/608 від 31.05.2002р.)

Відповідно до п. 10.2 контракту № 3/1300305 від 07.1.2013 якщо спір не може бути врегульовано шляхом переговорів, то він підлягає вирішенню в господарському суді Сумської області.

07.11.2013 між Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» (відповідач) та СZЕСН STAILESS STEEL COMPANY S.R.O (позивач) укладено контракт №3/1300305, відповідно до умов якого продавець (позивач) зобов'язується передати у власність покупця (відповідача), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити матеріали, в подальшому іменовані «товар», на умовах, в порядку та в строки, встановлені даним контрактом, (п.1.1.). Повне найменування, кількість та ціна товару, що поставляється за даним контрактом, інша характеристика товару зазначені в Додатках, що є невід'ємною частиною контракту (п.2.2.).

Базисними умовами поставки відповідно до п. 3.1 контракту є СРТ склад відповідача (м. Суми), INKOTERMS 2000.

Умовами додаткової угоди № 1 до датку № 1 від 23.01.2014 та додатку № 2 від 11.02.2014 до контракту № 3/1300305 від 07.11.2013 та додатком № 3 до контракту № 3/1300305 від 07.11.2013 передбачено, що сторони погодили умови оплати за поставлений товар у вигляді 100% передплати.

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач у своєму відзиві на позовну заяву від 30.11.2015 року на дату поставки товару (20.05.2014 року) позивачем лише частково було оплачено товар у розмірі 69753,46 євро, замість 77134,95 євро, зазначених у рахунку фактурі від 13.05.2014.

Факт поставки товару підтверджується пакувальним листом № 0017 від 13.05.2014 та рахунком фактурою № 1/17 від 13.05.2014, копією міжнародної товарно-транспортної накладної (СМК), що містить відомості про перевізника товару, перетин товаром кордону України 17.05.2014 р. та відмітку про отримання товару ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» 20.05.2014р., копією попередньої декларації СZЕСН STAILESS STEEL COMPANY S.R.O. та додатку до неї; копією експортної декларації СZЕСН STAILESS STEEL COMPANY S.R.O, роздруківкою з офіційного італійського сайту на підтвердження того, що товар покинув територію Євросоюзу.

Зокрема, пакувальним листом № 0017 від 13.05.2014 підтверджується факт поставки позивачем на адресу відповідача товару, зазначеного в додатку № 1, додатку № 2 та додатку № 3 до контракту № 3/1300305 від 07.11.2013, загальною вагою нетто 21,040 тон, брутто 22,436 тон.

Рахунком-фактурою №1/17 від 13.05.2014 постачальником виставлено покупцеві суму до сплати в розмірі 77 134,95 євро за поставлений товар по Контракту № 3/1300305 від 07.11.2013 за цінами визначеними в додатковій угоді №2 до додатку №1 до контракту № 3/1300305 від 07.11.2013, в додатковій угоді №2 до додатку №2 до контракту № 3/1300305 від 07.11.2013 та в додатковій угоді №1 до додатку №3 до контракту №3/1300305 від 07.11.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем покладених на нього контрактом № 3/1300305 від 07.11.2013 обовязків щодо своєчасної оплати поставленого товару, у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 7381,49 євро (181970 грн. 32 коп).

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначає, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначений грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У відповідності до вимог статей 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна надати докази в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не подано ні доказів сплати боргу, ні аргументованих заперечень проти вимог позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в розмірі 7381,49 євро (181970 грн. 32 коп), суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 6 контракту встановлено, що в разі прострочки платежів по контракту покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,1% простроченого платежу за кожну повну неділю прострочки, але не більше 5% вартості простроченого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нарахована пеня за період з 21.05.2014 року по 10.11.2015 року і становить 490,01 євро. Однак умовами контракту передбачено, що пеня не може перевищувати 5% від вартості неоплаченого товару, отже розмір пені становить 369,07 євро (в еквіваленті 9049 грн. 60 коп.).

Відповідач проти нарахування пені заперечував. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на ті обставини, що для стягнення штрафних санкцій позивачем пропущено строк позовної давності, в звязку з чим ним було подано заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Подане відповідачем клопотання про застосування скорочених строків щодо стягненні пені підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Частина 1 ст.223 Господарського кодексу України, передбачає, що при реалізації у судовому порядку відповідальності за порушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи, що Господарський кодекс України не встановлює строків позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій, то до позову в частині стягнення пені має бути застосована спеціальна позовна давність, передбачена Цивільним кодексом України.

За змістом пункту 1 частини 2 ст.258 Цивільного кодексу України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачена спеціальна позовна давність в один рік.

Відповідно до ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивач був обізнаний про порушення свого права та мав змогу звернутися протягом перебігу позовної давності до суду з позовом, однак як вбачається з матеріалів справи, вимога щодо стягнення пені була заявлена лише у вересні 2015 році, тобто після закінчення строку позовної давності. Жодних клопотань щодо відновлення пропущеного строку із зазначенням поважних причин його пропуску позивачем суду не подавалося.

Отже, оскільки відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності, пропуск позовної давності є підставою для відмови в частині позовних вимог, а саме стягненні пені в сумі 369,07 євро (в еквіваленті 9049 грн. 60 коп.).

Відповідно до ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати поставленого товару позовні вимоги в частині стягнення 281,93 євро ( в еквіваленті 6913 грн. 10 коп.) 3% річних підлягають задоволенню як такі, що нараховані відповідно до норм укладеного між сторонами контракту та вимог діючого законодавства, а також підтверджуються перевіреним судом розрахунком позивача.

Щодо розподілу господарських витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Однак, якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачується раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (п.2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р.). Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем вірно визначено розмір судового збору 3025 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 2833 грн. 25 коп. (в еквіваленті 114,94 євро) за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 44, 49, п. 11 ч. 1 ст. 81 ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58 і.к. 05747991) на користь CZECH STAILESS STEEL COMPANY S.R.O (NA DOLNICI 182, 155 00, PRAHA 515, Czech Republic, CZ28245946 банківські реквізити: UniCredit Bank Czech Republik, Zeletavska 1525/1, 14092 Praha 4-Michle, Czech Republik, для операцій в валюті євро: /2700, IBAN CODE: cz81, SWIFT CODE: BACXCZPP ) 7381,49 євро (181970 грн. 32 коп) заборгованості за контрактом № 3/1300305 від 07.11.2013, 281,93 євро ( в еквіваленті 6913 грн. 10 коп.) 3% річних, а також 114,94 євро (в еквіваленті 2833 грн. 25 коп.) судових витрат.

3. В частині стягнення пені в розмірі 369,07 євро (в еквіваленті 9049 грн. 60 коп.) - відмовити

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02.12.2015.

Суддя І.В. Зайцева