РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015Справа №910/24293/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Базіс-Авто"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Авто"

про визнання договору недійсним

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - Бєлашко О.О., представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до відповідача про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна від 05.12.2014р. №05/12-2014 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Європа-Авто» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Базіс-Авто».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем був помилково укладено 05.12.2014р. договір оренди нерухомого майна №05/12-2014. Спірний договір оренди в момент укладення не був спрямований на передачу нерухомого майна в оренду відповідачу, а насправді укладався з метою приведення приміщення в необхідний стан (тобто мав бути укладений договір виконання робіт), й після цього мало відбутись укладення договору оренди. Відтак, Позивач вказує, що оспорюваний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, а сторони договору не мали на увазі і не бажали настання правових наслідків, які могли б виникнути внаслідок здійснення цього правочину.

Позивач посилаючись на ст. 234 ЦК України, ст. 203, ч.ч. 1,3 ст. 215 ЦК України просив визнати договір оренди нерухомого майна №05/12-2014 від 05.12.2014р. недійсним.

Відповідач проти позову заперечив з підстав його необґрунтованості та безпідставності, зазначив, що між позивачем та відповідачем, які є сторонами договору оренди нерухомого майна №05/12-2014 від 05.12.2014р. було досягнуто згоди та визначено всі істотні умови договору оренди. Позивач вказав, що визнавати договір оренди нерухомого майна недійсним з підстав зазначених у позові немає.

Розгляд справи неодноразового відкладався.

Ухвалою суду від 10.11.2015р. за клопотанням позивача на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.12.2014р. між ТОВ "Базіс-Авто" (Орендодавець) та ТОВ "Європа-Авто" (Орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна №05/12-2014 (надалі - Договір).

Позивач просить суд визнати вказаний договір недійсним зазначаючи те, що договір оренди в момент укладення не був спрямований на передачу нерухомого майна в оренду відповідачу, а насправді укладався з метою приведення приміщення в необхідний стан (тобто мав бути укладений договір виконання робіт), й після цього мало відбутися укладення договору оренди.

Суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Договір є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України та частини 2 статті 180 ГК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 3 статті 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Таким чином, істотними умовами є ті умови, без наявності яких договір не може існувати. Ці умови повинні визначатися законом саме як істотні, бути такими виходячи із правової природи даного виду договору, або якщо одна із сторін заявить, що має бути досягнуто згоди щодо певної умови.

Згідно з ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживча річ).

Згідно з ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно до ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням ЇЇ індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до п. 1.1. Договору за договором Орендодавець зобов'язується передати Орендарю у тимчасове платне користування та володіння нежитлове приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Закревського. буд.22 на умовах визначених даним Договором.

Згідно з п.1.2. Договору місце розташування Об'єкту оренди визначається на поверховому плані, з чітким визначення розмірів та меж Об'єкту оренди. Поверховий план є невід'ємною частиною Договору та зазначається в Додатку №1 до даного Договору.

Відповідно до п.1.3. Договору загальна площа Об'єкту оренди за даними технічного паспорту складає 2 823, 80 кв.м. квадратних метри.

Пунктом 1.6. Договору визначено, що балансова вартість Об'єкту оренди складає 17 537 660, 34 грн.

Відповідно до п.2.1. Договору протягом 90 календарних днів з моменту укладення даного Договору Орендодавець передає Об'єкт оренди Орендарю за Актом приймання - передачі Об'єкта оренди (який після його підписання Сторонами буде його невід'ємною частиною та зазначатиметься в Додатку № 3 до цього Договору.)

Згідно з п.3.2. Договору розмір орендної плати розраховується наступним чином:

3.2.1 Орендна плата за 1 (один) кв. метр оренди складає 143, 69, крім того ПДВ - 28,74 гривень, що загалом складає 172,43 грн.

3.2.2 Орендна плата за користування Об'єктом оренди складає 405 756, 52 грн., крім того ПДВ - 81 151, 31 грн., що разом складає 486 907, 83 грн. за один місяць оренди.

Відповідно до п.3.7.Договору орендна плата підлягає щомісячній індексації за індексом 0,00001% відносно розміру орендної плати.

Відповідно до п.16.1. Договору цей договір набуває чинності з 05 грудня 2014 року і діє до 05 листопада 2017 року.

Відповідно до п.7.1. Договору амортизаційні відрахування на Об'єкт оренди нараховує та залишає у своєму розпорядженні Орендодавець і використовуються згідно положень діючого законодавства України.

Також, сторонами в договорі визначено порядок відновлення орендованого майна

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що Орендодавець самостійно планує і виконує капітальний ремонт Об'єкту оренди при умові отримання письмової згоди Орендаря. Про час проведення капітального ремонту Орендар повідомляється за 60 (шістдесят) календарних днів до початку робіт.

Пунктом 7.4. Договору передбачено, що Орендар на протязі дії Договору зобов'язаний за рахунок власних коштів та в розумний строк проводити поточний ремонт Об'єкту оренди з дотриманням умов встановлених п.п.7.4.1., 7.4.2,7.4.3.,7.4.4.,7.4.5.,7.4.6. Договору.

Сторонами в договорі визначено порядок повернення Об'єкту з оренди.

Згідно з п.2.10. Договору повернення Об'єкту оренди Орендодавцеві здійснюється Орендарем в строк 15 (п'ятнадцять) календарних днів з моменту закінчення строку дії даного Договору або його дострокового припинення. Повернення Об'єкту оренди підтверджується підписанням Сторонами Акту передачі-приймання Об'єкту оренди з оренди.

Також, в п. 20.1 Договору передбачено, що сторони підтверджують, що

- вони мають відповідну правоздатність на укладення даного Договору та інших правочин, що випливають із даного Договору;

- кожна зі сторін розуміє природу даного договору оренди та свої права та обов'язки за ним;

- укладення Договору відповідає їх інтересам;

- волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі;

- умови Договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін;

- укладення Договору оренди відбувається без застосування фізичного чи психічного примусу чи тиску;

- договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, як обумовлені у ньому. Орендодавець підтверджує та гарантує, що має всі необхідні повноваження дозволи та погодження на укладання даного Договору;

- сторони мають необхідну правоздатність для укладення та виконання положень даного договору;

- представники сторін, які зазначені в преамбулі даного Договору і підписали його від імені Сторін, наділені достатніми для цього повноваженнями, що не скасовані і не обмежені, всі внутрішні процедури Сторін, необхідні для реалізації цих повноважень, виконані в повному обсязі і належним чином.

Отже, укладаючи спірний договір сторони були вільними в укладені договору та визначенні (погодженні) його умов, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін.

Враховуючи зміст вищезазначених статей та умов укладеного договору оренди нерухомого майна судом встановлено, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов спірного договору №05/12-2014 від 05.12.2014р.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були дотримані сторонами під час укладання спірного договору, а позивач дійшов помилкових висновків про наявність суперечностей між умовами Договору оренди і вимогами законодавства України.

Судом не встановлено факту невідповідності спірного договору положенням чинного законодавства, у т.ч. й приписам ЦК України, на які посилається позивач у позовній заяві.

Відповідно до листа від 06.01.2015р. №06-01 Відповідач звернувся до Позивача з проханням надати копії договорів підрядників з гарантійними зобов'язаннями на основні будівельні конструкції (крівля, металевий каркас, підлога в СТО и шоуруме, фасадні системи).

Таким чином, Відповідач звертався до Позивача з проханням надати договори на основні будівельні конструкції приміщення, яке є об'єктом оренди.

Згідно листа №07-01 від 06.01.2015р. Відповідач звернувся до Позивача з проханням демонтувати гіпсокартонні перегородки по осі (2). По осі Е І на першому поверсі шоурума, а так само демонтувати перегородки касового вузла. Витрати по демонтажу перегородок компенсує Європа-Авто.

Відповідно до п.1.4. Договору оренди нерухомого майна №05/12-2014 приміщення мали бути надані в оренду для розміщення в них станції технічного обслуговування, офісу, складських приміщень, персоналу Орендаря та автосалону для ведення господарської діяльності і надання послуг за вибором Орендаря.

Відповідно до п. 2.3 Договору обов'язки по встановленню та монтажу необхідного обладнання та устаткування (виконанню Підготовчих робіт) можуть бути покладені Орендарем згідно відповідних договорів на третіх осіб. В цьому випадку Орендар зобов'язаний повідомити таким третім особам всі вимоги відносно Об'єкту оренди та Підготовчих робіт, що пред'являються відповідно до цього Договору. Відповідальність за дотримання третіми особами таких вимог при виконанні Підготовчих робіт несе Орендар.

Відповідно до п. 2.5 Договору Орендар має право за рахунок власних коштів проводити на Об'єкті оренди ремонтні роботи (що не пов'язані з реконструкцією та/або переплануванням Об'єкту оренди), поліпшення приміщень Об'єкту оренди та благоустрій території, прилеглої до Об'єкту оренди з метою пристосування Об'єкту оренди для ведення господарської діяльності, що зазначена в даному Договорі, без будь-якого погодження з Орендодавцем. Письмовому погодженню з Орендодавцем підлягають виключно роботи, пов'язані з реконструкцією та/або перепланування Об'єкту оренди.

Умовами п. 2.8. Договору оренди нерухомого майна було встановлено те, що Орендарю надається строк 90 (дев'яносто) календарних днів з моменту укладення даного Договору, в межах якого ним здійснюються необхідні дії для приведення орендованого приміщення у відповідність до своїх потреб. В межах даного строку орендна плата та компенсація за комунальні послуги, інші платежі не нараховується та відповідно не сплачується.

Позивачем суду не доведено обставин укладення договору виконання робіт, натомість судом встановлено факт укладення між сторонами договору оренди нерухомого майна, який містить умови щодо приведення орендованого приміщення у відповідність до потреб Орендаря.

Зазначені п.п. 1.4, 2.3, 2.5, 2.8 Договору, жодним чином не суперечить цивільному законодавству України та відповідають ст. 3 та ст.627 ЦК України, якими встановлено, зокрема, що сторони договору є вільними у визначені умов договору.

Щодо посилання в позові Позивача на те, що грошові кошти, які були сплачені Відповідачем нібито сплачувалися з помилковим призначенням платежу «авансовий платіж за договором оренди», зазначене твердження Позивача не підтверджено жодними доказами та спростовується умовами договору оренди.

Так, відповідно до п.3.8. Договору сторони прийшли до взаємної згоди, що Орендар має право здійснювати Авансові платежі:

- до 20.12.2014 року Орендар має право сплатити Орендодавцю 550 000 грн.;

- до 20.01.2015р. Орендар має право сплатити Орендодавцю 550 000 грн.;

- до 15.02.2015р. Орендар має право сплатити Орендодавцю 500 грн.;

- до 15.03.2015р. Орендар сплачує Орендодавцю 220 256,40 грн.;

- до 15.04.2015р. Орендар сплачує Орендодавцю 220 256, 40 грн.;

- до 15.05.2015р. Орендар сплачує Орендодавцю 220256, 40 грн.;

- до 15.06.2015р. Орендар сплачує Орендодавцю 220 256, 40 грн.;

- до 15.07.2015р. Орендар сплачує Орендодавцю 220 256, 40 грн.;

- до 15.08.2015р. Орендар сплачує Орендодавцю 220 256, 40 грн.

Таким чином, сторонами Договору було встановлено право Орендаря сплачувати авансові платежі. При цьому, відповідно до умов договору, сторонами визначено, що грошові кошти, які будуть сплачені Орендарем є авансом. Крім цього, відповідно до змісту п. 3.8. Договору, встановлено, що Орендар має право сплачувати такі платежі, тобто, сторони встановили, що сплата платежів відповідно до графіку визначеного п.3.8. Договору не є обов'язком Орендаря, а є його правом. При цьому, розмір орендної плати визначений умовами п. 3.1- п. 3.3 Договору.

Так, судом встановлено, що на виконання п. 3.8 Договору, користуючись своїм правом Відповідач сплатив на рахунок Позивача авансовий платіж на загальну суму 650 000,00 грн.: 22.12.2014р. про перерахування суми коштів в розмірі 100 000 гри. з ПДВ.; 24.12.2014р. про перерахування суми коштів в розмірі 250 000 грн. з ПДВ.; 25.12.2014р. про перерахування суми коштів в розмірі 200 000 грн. з ПДВ.; 17.02.2015р. про перерахування суми коштів в розмірі 100 000 грн. з ПДВ.

Враховуючи те, що у встановлений договором оренди нерухомого майна №05/12- 2014 від 05.12.2014р. строк Позивач не передав Відповідачу об'єкт оренди, відповідач звернувся до суду за захистом своїх прав та повернення грошових коштів, які були сплачені як аванс за договором оренди та відповідно до умов п.13.5 Договору оренди з метою стягнення з ТОВ «Базіс-Авто» на користь ТОВ «Європа-Авто» штрафних санкцій у розмірі 220 000 грн.

Так, судом встановлено, що в провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа №910/14829/15 за позовом ТОВ «Європа-Авто» до ТОВ «Базіс-Авто» про стягнення 870 000,00 грн. (650 000,00 грн. авансового платежу та 220 000,00 грн. штрафу за неналежне виконання в'язких на себе зобов'язань за умовами договору оренди нерухомого майна №05/12-2014 від 05.12.2014р.). Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2015р. у справі №910/14829/15 було задоволено позов ТОВ «Європа-Авто» до ТОВ «Базіс-Авто» про стягнення з останнього заборгованості зі сплати авансового внеску в розмірі 650 000,00 та 220 000 грн. штрафу.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач також посилається на ст. 234 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до абз. 3 п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського сду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

З наведеного вбачається, що фіктивний правочин завжди укладається умисно і сторони знають заздалегідь, що він не буде виконаний. При цьому, зважаючи на правову природу договору як двостороннього правочину, ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину.

Позивачем суду не доведено фіктивності правочину. Доказів на обґрунтування вказаних обставин суду не надано.

Натомість, матеріалами справи підтверджується, що відповідач виконав умови договору, сплатив на користь позивача авансові платежі на загальну суму 650 000,00 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Листі від 24.11.2008р. "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними", тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача, який повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину.

Всупереч зазначеному та вимогам, встановленим ст. 33 ГПК України щодо обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач не довів фіктивності оспорюваного договору.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог із наведених Позивачем обґрунтувань позову, та їх відхиляє. Встановлені судом обставини повною мірою виключають твердження Позивача викладені в позовній заяві.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Таким чином, позовна вимога позивача не підлягає задоволенню, оскільки немає підстав передбачених ЦК України, при наявності яких правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір при відмові в задоволенні позовних вимог покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.12.2015

Суддя І.І. Борисенко