ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. Справа № 911/4223/15

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю М-Альта, Київська обл., Васильківський р-н, смт. Калинівка

до Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області, Київська обл., Васильківський р-н, смт. Калинівка

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Київська обл., м. Васильків

про визнання недійсним договору оренди

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (дов. від 03.09.2015 р. №2);

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: ОСОБА_3 (дов. від 15.09.2015 р. №2186);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

товариство з обмеженою відповідальністю М-Альта (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області (далі відповідач 1) та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач 2) про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 22.12.2005 р. за №6729, укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 2.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішення Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області від 08.04.2004 р. №237-13-XXIV в частині вилучення з користування позивача земельної ділянки площею 0,0164 га та рішення від 08.11.2005 р. №358-19-IV в частині відведення вилученої земельної ділянки в оренду відповідачу 2, на підставі якого відповідачем 1 та відповідачем 2 укладено договір оренди земельної ділянки від 22.12.2005 р. за №6729, скасовані постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2011 р., у звязку з чим відповідач 2 не має права використовувати земельну ділянку, а договір оренди земельної ділянки від 22.12.2005 р. за №6729 підлягає визнанню недійсним.

28.09.2015 р. до господарського суду Київської області від відповідача 2 надійшли заперечення від 24.09.2015 р. на позовну заяву, у яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову, обгрунтовуючи це тим, що позивачем не доведено того, що внаслідок укладення договору оренди земельної ділянки від 22.12.2005 р. за №6729 порушено права та інтереси позивача, не наводить жодних доказів того, що позивач має якесь відношення саме до земельної ділянки, яка є предметом договору оренди та звертаючись з позовною вимогою про визнання недійсним договору позивачем пропущено строк позовної давності.

До господарського суду Київської області від відповідача 1 надійшли листи від 02.11.2015 р. №58/02-22 та від 16.11.2015 р. №618/02-22, у яких відповідач 1 просить розглядати справу без його представника.

24.11.2015 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли додаткові пояснення від 23.11.2015 р. до позовної заяви, в яких позивач зазначає, що оскільки спірний договір оренди земельної ділянки укладений сторонами на підставі нечинного (скасованого) протиправного рішення відповідача 1 від 08.11.2005 р. за № 358-19-ІV в частині надання в оренду земельної ділянки відповідачу 2, то він суперечить статтям 6, 16 Закону України «Про оренду землі», ст. 124 Земельного кодексу України, що згідно частини першої ст. 203 та частини першої ст. 215 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним.

В судове засідання 01.10.2015 р. представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, а у судових засіданнях 05.11.2015 р. та 24.11.2015 р. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача 2 у судових засіданнях 01.10.2015 р., 05.11.2015 р. та 24.11.2015 р. заперечували проти позову з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву.

Представник відповідача 1 у судові засідання 01.10.2015 р., 05.11.2015 р. та 24.11.2015 р. не з'явився, відзив на позов до суду не надіслав.

Відповідно до ст. 75 ГПК України в разі якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, суд

Встановив:

29.05.1997 р. Калинівською селищною радою народних депутатів видано малому приватному підприємству Альтернатива державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №002848, згідно з яким було надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 0,34 га для виробничих потреб відповідно до рішення Калинівської селищної ради народних депутатів від 30.09.1992 р. №92.

Правонаступником малого приватного підприємства «Альтернатива» було приватне підприємство «Міжнародна торгово-інвестиційна компанія «Чистий світ» (п. 1.1. статуту приватного підприємства «Міжнародна торгово-інвестиційна компанія «Чистий світ»), а в свою чергу правонаступником приватного підприємства «Міжнародна торгово-інвестиційна компанія «Чистий світ» є товариство з обмеженою відповідальністю М-Альта відповідно до п. 1.2. статуту товариства. Отже, позивач є правонаступником малого приватного підприємства Альтернатива.

Рішенням Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області від 11.07.2002 р. №28-03-XXIV Про дозвіл на розробку технічної документації по переоформленню права на земельну ділянку МПП Альтернатива вилучено з користування МПП Альтернатива земельну ділянку площею 0,32 га.

Рішенням Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області від 08.04.2004 р. №237-13-XXIV Про надання та вилучення земельних ділянок вилучено з користування МПП Альтернатива земельну ділянку площею 0,02 га, розташовану в межах смт Калинівка по вул. Леніна, 57, в звязку з систематичною несплатою земельного податку та невикористанням земельної ділянки за призначенням; земельну ділянку переведено до земель запасу Калинівської селищної ради.

Рішенням Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області від 08.11.2005 р. №358-19-IV «Про передачу в оренду земельних ділянок» надано в оренду строком на 10 років СПД ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0164 га за рахунок земель загального користування в межах смт Калинівка по вул. Леніна, 57.

22.12.2005 р. між Калинівською селищною радою (орендодавець) та субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки за №6729 (далі договір), згідно з п. 1.1 якого орендодавець надає в оренду, а орендар приймає у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, що перебуває у комунальній власності, загальною площею 0,0164 га, що знаходиться за адресою: смт Калинівка, вул. Леніна, 57, Васильківського району Київської області, в межах Калинівської селищної ради. Вказана земельна ділянка відноситься до Калинівської селищної ради згідно з проектом формування території і встановлення меж сільської ради.

Відповідно до п. 1.2 договору термін дії договору складає 10 років з дня підписання його сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Пунктом 3.3 договору визначено, що орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку згідно проекту її відведення, вільну від будь-яких інших обмежень, обтяжень, майнових прав і претензій третіх осіб та встановлених сервітутів.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 та зареєстровано Васильківським відділом Київської філії Центру ДЗК 16.05.2006 р. за №07.

Як встановлено судом, постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2011 р. у справі № 2а-10/11 за позовом приватного підприємства «Міжнародна торгово-інвестиційна компанія «Чистий Світ» до Калинівської селищної ради Васильковського району Київської області, третя особа субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_1, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.07.2012 р. (справі присвоєно № К/9991/71073/11), рішення Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області №237-13-XXIV від 08.04.2004 р. (п. 1, в частині вилучення з користування ПП МТІК «Чистий світ» земельної ділянки площею 0,0164 га), №358-19-IV від 08.11.2005 р. (в частині відведення вилученої земельної ділянки в оренду субєкту підприємницької діяльності ОСОБА_1В.) скасовано.

У вказаній постанові Васильківський міськрайонний суд Київської області зазначив, що вилучення із користування позивача земельної ділянки площею 0,0164 га, що була надана йому в користування, відбулося всупереч вимог земельного законодавства, у звязку з чим, прийняття субєктом владних повноважень рішень про її передачу в користування та оренду іншій особі порушило право позивача на користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 р. № 6 визначено, що з позовами про визнання недійсними правочинів щодо земельних ділянок мають право звертатися сторони цих правочинів (договорів), а також інші зацікавлені особи, зокрема, особи, що мають право на придбання земельної ділянки, яка є предметом спірного договору. При цьому інтерес такої особи стосовно придбання у власність земельної ділянки має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а також відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надане в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа № 1-10/2004).

Таким чином, право на звернення з позовом про визнання недійсним оспорюваного правочину надано як стороні такого правочину, так і заінтересованій особі.

Коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, позивач не є стороною договору оренди земельної ділянки від 22.12.2005 р. за №6729, проте, враховуючи скасування постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2011 р. у справі № 2а-10/11 рішення Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області №237-13-XXIV від 08.04.2004 р. (п. 1, в частині вилучення з користування ПП МТІК «Чистий світ» земельної ділянки площею 0,0164 га), у позивача, на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №002848, наявне право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0164 га, що знаходиться за адресою: смт Калинівка, вул. Леніна, 57, у звязку з чим право позивача на користування вказаною земельною ділянкою порушено внаслідок укладення спірного договору.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України, в редакції чинній станом на 29.05.1997 р., сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Згідно ст. 23 Земельного кодексу України, в редакції чинній станом на 29.05.1997 р., право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 зазначив, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації. Використання терміна "набувають", що означає "ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь", після набрання чинності статтею 92 Кодексу свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення. Тому підстав визнавати статтю 92 Кодексу неконституційною немає.

Станом на поточну дату державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №002848, що посвідчує право постійного користування позивача земельною ділянкою площею 0,0164 га, що знаходиться за адресою: смт Калинівка, вул. Леніна, 57, не скасований та є дійсним.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України, в редакції чинній станом на 22.12.2005 р. (дата укладення спірного договору), визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, в редакції чинній станом на 22.12.2005 р., передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, підставою для надання в орендне користування земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, є відповідний договір оренди, укладений на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2.26 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 р. № 6, у вирішенні спорів про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки суди мають з'ясовувати наявність на момент укладення оспорюваного договору оренди рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, оскільки його відсутність суперечить вимогам пункту 5 частини четвертої статті 15 Закону України "Про оренду землі" та пункту 3 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 677. Також, розглядаючи справи у спорах про визнання недійсними договорів оренди, суди повинні з'ясовувати питання чинності рішень (розпоряджень), на підставі яких було укладено такі договори.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено судом, станом на поточну дату рішення Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області від 08.11.2005 р. №358-19-IV «Про передачу в оренду земельних ділянок» (в частині відведення вилученої земельної ділянки в оренду субєкту підприємницької діяльності ОСОБА_1В.), на підставі якого укладено спірний договір, скасовано, у звязку з чим договір оренди земельної ділянки від 22.12.2005 р. за №6729 порушує охоронювані законом права позивача на користування земельною ділянкою площею 0,0164 га, що знаходиться за адресою: смт Калинівка, вул. Леніна, 57, та не відповідає вимогам ст. 124 ЗК України, ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, що згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним.

Отже, заперечення відповідача 2 про те, що позивачем не доведено, що внаслідок укладення договору оренди земельної ділянки від 22.12.2005 р. за №6729 порушено права та інтереси позивача є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Посилання відповідача на те, що позивач не наводить жодних доказів того, що він має якесь відношення саме до земельної ділянки, яка є предметом договору оренди, є помилковим, оскільки постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2011 р. у справі № 2а-10/11встановлено, що пунктом 1 рішення № №237-13-XXIV від 08.04.2004 р. з користування позивача була вилучена земельна ділянка площею 0,02 га, частина якої в розмірі 0,0164 га рішенням № 358-19-ІV від 08.11.2005 р. передана в оренду третій особі по зазначеній справі субєкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 для розміщення магазину «Квіти».

Відповідачем 2 у запереченнях від 24.09.2015 р. на позовну заяву заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Позивач зазначає, що довідався про порушення свого права в день відмови (14.11.2012 р.) відповідачем 1 в задоволенні заяви позивача щодо розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки позивачу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що позивачу було відомо про наявність укладеного спірного договору 16.12.2010 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією клопотання від 16.12.2010 р. №20728, поданим до Васильківського міськрайонного суду, до якого було додано копію спірного договору. Обставини щодо обізнаності позивача про наявність спірного договору також підтверджуються постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2011 р. у справі №2а-10/11, у якій суд зазначав про факт укладення спірного договору.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Проте, внаслідок звернення позивача до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідачів про скасування рішень субєкта владних повноважень про вилучення частини земельної ділянки та її передачі в оренду іншому підприємству, строк позовної давності не перервався, оскільки вимога про визнання недійсним договору оренди не є частиною вимоги, що була предметом позову у справі №2а-10/11, яка розглядалась Васильківським міськрайонним судом Київської області.

Крім того, навіть з моменту винесення Вищим адміністративним судом України ухвали від 17.07.2012 р., якою залишено в силі постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2011 р. у справі № 2а-10/11, до звернення позивача з даним позовом до суду пройшло більш ніж три роки. Про винесення вказаної ухвали у справі № 2а-10/11, якою позивач доречи обґрунтовує позовні вимоги, позивач не міг не знати, оскільки він є позивачем у справі № 2а-10/11, а його представник був присутній в судовому засіданні 17.07.2012р.

Як встановлено судом, позивачем позовну заяву здано до поштового відділення 07.09.2015 р., що підтверджується відтиском календарного штемпеля відділення поштового звязку на конверті, у якому надійшла позовна заява з доданими документами до господарського суду Київської області.

Отже, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права після спливу строку позовної давності.

Позивачем не доведено за допомогою належних доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, передбаченого ст. 257 Цивільного кодексу України.

Частинами 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права після спливу строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем 2 у справі, позов задоволенню не підлягає.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 08.12.2015 р.