ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.15р. Справа № 904/9646/14

За позовом : Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатех» , м. Дніпропетровськ

До : Товариства з обмеженою відповідальністю «Ам-Тайрес», м. Дніпропетровськ

Про : стягнення 41 317, 50 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ :

Від позивача : ОСОБА_1 ( дов. від 12.01.15р. ) ;

Від відповідача : ОСОБА_2 ( дов. №05/01 від 05.01.15р. )

СУТЬ СПОРУ :

ТОВ «Альфатех» ( позивач ) звернувся з позовом до ТОВ «Ам-Тайрес» ( відповідач ) про стягнення 49 418, 12 грн. ( з яких: 36 539, 04 грн. основна заборгованість ( з урахуванням здійсненого позивачем перерахунку заборгованості ( відповідно до п.3.4. договору) еквівалентно суми в доларах США за міжбанківським курсом станом 28.11.14р.; 3 453, 91 грн. пені ; 3 295, 53 грн. інфляційні втрати та 6 129, 64 грн. процентів річних) заборгованості за договором поставки №23/01-10/14Ш від 20.01.14р. ( укладеним між сторонами ). Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на безпідставну відмову відповідача оплатити вартість поставленого позивачем на користь відповідача товару відповідно до умов цього договору. За твердженням позивача , ним були виконані свої зобовязання за вищенаведеним договором з поставки товару на загальну суму 258 886, 52 грн. відповідно до наступних видаткових накладних : №3538 від 23.01.14р., №3620 від 21.02.14р., №3627 від 21.02.14р., №3652 від 21.02.14р., №3696 від 07.03.14р., №3826 від 18.03.14р., №3878 від 24.03.14р., №4030 від 10.04.14р., №4056 від 15.04.14р., №4272 від 06.05.14р.(а.с.14-23).

Але відповідач сплатив на його користь лише 229 135, 52 грн. (відповідно до платіжних доручень: №28 від 26.02.14р., №38 від 06.03.14р. , №40 від 07.03.14р., №48 від 18.03.14р., №57 від 20.03.14р. , №82 від 10.04.14р., №101 від 06.05.14р., №165 від 19.06.14р., №166 від 19.06.14р., №170 від 25.06.14р., №214 від 05.08.14р. ( а.с.33-43) та повернув позивачу частину товару за видатковою накладною №ВП-0000001 від 31.03.14р. на загальну суму 6 336, 00 грн. Тому за розрахунком позивача заборгованість відповідача за цим договором складає 23 415, 00 грн. При цьому вищезазначену суму , яка залишилась не сплаченою відповідачем, позивач про індексував відповідно міжбанківського курсу НБУ станом на 28.11.14р., як то передбачено п.3.4 договору поставки, внаслідок чого (за розрахунками позивача) у відповідача рахується заборгованість перед позивачем в розмірі 36 539, 04 грн.

19.02.15р. позивач в письмових поясненнях повідомив суд про часткову сплату відповідачем заборгованості в розмірі 23 415, 00 грн., яка була зарахована позивачем в рахунок погашення інфляційних втрат , процентів річних та часткової оплати основної заборгованості. У звязку з чим позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь лише 26 003, 12 грн. частину основної заборгованості за договором (а.с.70-71) .

ТОВ «Ам-Тайрес» ( відповідач ) уточнені позовні вимоги визнав частково на суму 11 966, 66 грн. , в задоволені іншої частини позовних вимог просив відмовити , посилаючись на наступні обставини : в поясненнях від 19.02.15р. позивач визнав оплату здійснену відповідачем на суму 23 415,00 грн. від 19.01.2015 р. і зменшив розмір позовних вимог на відповідну суму; керуючись ст. 534 ЦК України здійснена оплата віднесена позивачем в першу чергу на зарахування процентів річних, пені, інфляційних втрат та частково основної суми заборгованості; відповідач погоджується з вищезазначеною черговістю погашення позовних вимог, але вважає , що сума нарахованої пені підлягає коригуванню у зв'язку з тим, що нарахована з порушеннями; а саме сума пені нарахована позивачем відповідачу за період , який перевищує 6 місяців, що є порушенням ст.232 ГК України та п.2.5. Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»; відповідно до наданого відповідачем контр розрахунку сума пені ( за 6 місяців) складає 2 541, 49 грн. (а.с.83-84). Також відповідач, посилаючись на ст.1 постанови КМУ №1998 від 18.12.1998р. «Про удосконалення порядку формування цін», абзац 5 п.8.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» та на оглядовий лист ВГСУ від 29.04.2013 р. №01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначає, що перерахунок основної заборгованості на доларовий еквівалент є неможливим , тому що у своїх поясненнях від 19.02.15р. позивач здійснив зарахуванням інфляційних витрат.

За наявними в справі матеріалами суд не в змозі визначити : чи підтверджується документально заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки №23/01-10/14Ш від 20.01.2014р. в розмірі 26 003, 12 грн.? чи вірно позивачем здійснено розрахунок стягуваної суми , тощо.

Для розяснення цих питань , що виникли при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, виникла необхідність в призначені судової експертизи. У звязку з чим, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.15р. провадження у справі №904/9646/14 було зупинено у зв'язку з призначенням судової експертизи, проведення якої було доручено фахівцям Дніпропетровського НДІСЕ. Відповідно до вищезазначеної ухвали, попередню оплату вартості експертних досліджень було покладено на відповідача - ТОВ Ам-Тайрес. 12.03.15р. на виконання ухвали суду матеріали справи №904/9646/14 були надіслані до Дніпропетровського НДІСЕ.

В подальшому, у зв'язку з нездійсненням відповідачем попередньої оплати вартості судової експертизи, ухвалою суду від 10.07.15р. було запропоновано позивачу - ТОВ "Альфатех" здійснити попередню оплату вартості судової експертизи, з подальшим розподілом судових витрат у відповідності з вимогами ст.49 ГПК України. На виконання вищезазначеної ухвали суду матеріали справи були надіслана на адресу експертної установи. 09.10.2015р. матеріали справи №904/9646/14 були повернуті на адресу господарського суду без відповідного висновку судової економічної експертизи з причин не оплати вартості робіт по виконанню експертизи. У звязку з чим, ухвалою суду від 16.10.15р. було поновлено провадження у справі №904/9646/15 та її розгляд було призначено на 27.10.15р. В подальшому розгляд справи був відкладений на 05.11.15р. та 12.11.15р.

27.10.15р. до канцелярії суду від ТОВ «Альфатех» (позивач) надійшла заява про уточнення (зменшення) позовних вимог, в яких останній просив стягнути з відповідача 41 317, 50 грн. заборгованості ( в т.ч.: 18 167, 24 грн. основна заборгованість ( з урахуванням курсової різниці); 4 587, 84 грн. пеня та 18 562, 52 грн. - 40% процентів річних). (а.с.153-154, 155-156).

ТОВ «АМ-ТАЙРЕС» (відповідач) в доповненнях до відзиву на позов заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи наступне: заява позивача про уточнення позовних вимог від 22.10.15р. складена з порушенням встановленого законодавством та договором порядку досудового врегулювання спорів і підлягає поверненню судом без розгляду на підставі п.4. ч.1. ст.63 ГПК України, у звязку з не поданням доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі; в поясненнях від 19.02.15р. позивач визначає сплату процентів річних, пені, інфляційних втрат та частково основної суми заборгованості на підставі ст. 534 ЦК України, проте будь-яких доказів , які підтверджують такий розподіл позивачем надано не було; за твердженням відповідача оплати здійсненим ним необхідно зарахувати в суму основного боргу , що підтверджується платіжними дорученнями №№384, 385 від 19.01.15р. , в яких в графі «Призначення платежу» вказано, що оплати здійснюються відповідно до рахунків виставлених позивачем. Також відповідач посилаючись на вищезазначені платіжні доручення наголошує на тому, що основна заборгованість за договором в розмірі 23 415, 00 грн. було сплачена ним у повному обсязі 19.01.15р. ; а тому позовні вимоги відповідач визнає частково в сумі: 2 541, 49 грн. пені ; 6 129, 64 грн. процентів річних 3 295, 53 грн. інфляційних втрат. Окрім того відповідач у доповненнях до відзиву ( посилаючись на скрутне матеріальні становище підприємства ) просить на підставі ч.1. ст.233 ГК України зменшити розмір штрафних санкцій. Також відповідач 13.11.15р. заявив клопотання про витребування доказів від позивача (а.с.178-179).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.01.14р. між ТОВ «Альфатех» (продавець) та ТОВ «Ам-Тайрес» ( покупець) укладено договір поставки №23/01-10/14Ш, відповідно до умов якого продавець зобовязався поставити, а покупець прийняти та оплатити шини на транспортні засоби (товар); вид товару, номенклатура , асортимент, загальна кількість, розмір партій, ціна за одиницю, загальна вартість партії відображається у видатковій накладній (п.1.1., 1.2. договору). Згідно з п.3.1. договору загальна сума договору складає суму всіх видаткових накладних, підписаних до даного договору . Ціна на товар є договірною та відображається у видатковій накладній (п.3.2. договору). Відповідно до п.3.3. договору ціна на товар виражається в національній валюті України гривні та складає еквівалент суми в доларах США за міжбанківським курсом на день підписання сторонами видаткової накладної. Оплата за товар виконується (частково або повністю) в національній валюті України гривні; у випадку зміни міжбанківського курсу долару США до гривні з моменту підписання даного договору до моменту оплати більш ніж, на 1 % , оплата виконується у відповідності з нижче приведеної формулою , за вис четом раніше виконаних платежів: S=Z x A1 гривень, де S ціна товару на момент оплати (грн.); Z погоджена сторонами у видатковій накладній ціна товару, (USD); А1- міжбанківський курс гривні до долару США на момент виконання оплати товару. ( п. 3.4. договору). Інформація про міжбанківський валютний курс міститься на сайті http:/ / www.currency.in.ua/; при розрахунку суми платежу застосовується міжбанківський курс продажу долару на день оплати, зафіксований після закриття торгів. (п.3.5. договору).

Відповідно до п.5.1. договору умова платежу за товару - відстрочка платежу. Згідно з п. 5.2. договору платіж за товар виконується покупцем на протязі 30 календарних днів з моменту підписання видаткової накладної в сумі, зазначеній у видатковій накладній; платіж виконується у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, зазначений в п.11 даного договору; сторони мають право продовжити відстрочку платежу шляхом підписання письмової угоди до даного договору.

В п. 6.2. договору сторони погодили, що у випадку прострочки виконання оплати за товар покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на монет прострочення від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу; якщо прострочення оплати товару складає більш 5 робочих днів , покупець додатково зобовязаний сплатити проценти в розмірі 40% річних від загальної заборгованості по даному договору за кожний день прострочення; покупець має право виконати повернення товару , але при цьому повинен бути збережений товарний вид товару, комплектація, затісни елементи; повернення не можливе, якщо товар має явні ознаки експлуатації , зміни та тим більш пошкодження; одночасно , покупець зобовязаний виконати повернення товару по першій вимозі продавця, якщо існує про строчка оплати товару. (а.с.12-13).

За твердженням позивача , ним були виконані свої зобовязання за вищенаведеним договором з поставки товару на загальну суму 258 886, 52 грн. відповідно до наступних видаткових накладних : №3538 від 23.01.14р., №3620 від 21.02.14р., №3627 від 21.02.14р., №3652 від 21.02.14р., №3696 від 07.03.14р., №3826 від 18.03.14р., №3878 від 24.03.14р., №4030 від 10.04.14р., №4056 від 15.04.14р., №4272 від 06.05.14р. (а.с.14-23) Але відповідач сплатив на його користь лише 229 135, 52 грн. (відповідно до платіжних доручень: №28 від 26.02.14р., №38 від 06.03.14р. , №40 від 07.03.14р., №48 від 18.03.14р., №57 від 20.03.14р. , №82 від 10.04.14р., №101 від 06.05.14р., №165 від 19.06.14р., №166 від 19.06.14р., №170 від 25.06.14р., №214 від 05.08.14р. ( а.с.33-43) та повернув позивачу частину товару за видатковою накладною №ВП-0000001 від 31.03.14р. на загальну суму 6 336, 00 грн. Тому за розрахунком позивача заборгованість відповідача за цим договором складає 23 415, 00 грн. При цьому вищезазначену суму ( яка залишилась не сплаченою відповідачем ) позивач проіндексував відповідно міжбанківського курсу НБУ станом на 28.11.14р., як то передбачено п.3.4 договору поставки, внаслідок чого (за розрахунками позивача) у відповідача рахується заборгованість перед позивачем в розмірі 36 539, 04 грн.

Окрім того - позивач відповідно до п. 6.2. договору та приписів ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу: 3 453, 91 грн. пені ; 3 295, 53 грн. інфляційні втрати та 6 129, 64 грн. процентів річних. Всього заборгованість відповідача ( з урахуванням суми основної заборгованості) склала 49 418, 12 грн.

19.02.15р. позивач в письмових поясненнях повідомив суд про часткову сплату відповідачем заборгованості в розмірі 23 415, 00 грн., яка була зарахована позивачем в рахунок погашення інфляційних втрат , процентів річних та часткової оплати основної заборгованості. У звязку з чим позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь лише 26 003, 12 грн. частину основної заборгованості за договором (а.с.70-71).

Як зазначалося вище , за наявними в справі матеріалами суд не в змозі був визначити : чи підтверджується документально заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки №23/01-10/14Ш від 20.01.2014р. в розмірі 26 003, 12 грн.? чи вірно позивачем здійснено розрахунок стягуваної суми , тощо. Для розяснення цих питань ,що виникли при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, виникла необхідність в призначені судової експертизи .Ухвалою суду від 10.03.15 р. по справі була призначена судова експертиза , проведення якої доручено фахівцям Дніпропетровського НДІСЕ .Але внаслідок відмови сторін здійснити попередню оплату вартості експертних досліджень , експертом висновки надані не були .

Відповідно до абзаців 3, 4 п.23 Постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи. Тому в зазначеній ухвалі суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов'язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів; аналогічним чином суд має діяти в разі повернення матеріалів справи з експертної установи через несплату вартості експертизи. А відтак суд вважає за необхідне розглядати справу за наявними в ній доказами.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Разом з тим , відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статті 610, 611 цього ж Кодексу передбачають, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами статті 549 цього Кодексу, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до частини 6 статті 231 цього Кодексу штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В пункті 6.2. сторони погодили (поміж-іншим), що якщо прострочення оплати товару складає більш 5 (пять) робочих днів покупець додатково зобовязаний сплатити проценти в розмірі 40% річних від загальної заборгованості по даному договору за кожний день прострочення.

Судом встановлено, а відповідачем не заперечується та не оспорюється неналежне виконання ним зобов'язання стосовно повної та своєчасної оплати одержаного товару, у зв'язку з чим, позивачем були застосовані штрафні санкції.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Пунктом 3.2. договору поставки сторони погодили , що у випадку зміни міжбанківського курсу долару США до гривні з моменту підписання даного договору до моменту оплати більш ніж, на 1 % , оплата виконується у відповідності з нижче приведеної формулою , за вичетом раніше виконаних платежів: S=Z x A1 гривень, де S ціна товару на момент оплати (грн.); Z погоджена сторонами у видатковій накладній ціна товару.

У звязку з порушенням відповідачем строків оплати товару ( передбачених умовами договору) позивач 08.12.14 р. звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 36 539, 04 грн. основної заборгованості ( з урахуванням здійсненого позивачем перерахунку заборгованості ( відповідно до п.3.4. договору) еквівалентно суми в доларах США за міжбанківським курсом станом 28.11.14р. ;3 453, 91 грн. пені ; 3 295, 53 грн. інфляційних втрат та 6 129, 64 грн. процентів річних). Судом встановлено, що після порушення провадження у справі відповідачем ( згідно платіжних доручень №384, 385 від 19.01.15р.) було сплачено основну заборгованість за договором поставки в розмірі 23 415, 00 грн., яка рахувалась за ним станом на 30.09.14р. ( що підтверджується відповідним актом звірки розрахунків , підписаним відповідачем без зауважень, а.с. 45). Проте, на момент оплати цієї заборгованості відповідачем не було сплачено позивачу курсову різницю заборгованості в розмірі 13 124, 04 грн. , яка виникла внаслідок здійсненого позивачем перерахунку заборгованості ( відповідно до п.3.4. договору) еквівалентно суми в доларах США за міжбанківським курсом станом 28.11.14р. У звязку з здійсненням часткової оплати заборгованості 19.02.15р. позивач уточнив позовні вимоги, повідомивши суд, що здійснення відповідача оплата була зарахована позивачем в рахунок погашення інфляційних втрат , процентів річних та часткової оплати основної заборгованості. У звязку з чим позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь лише 26 003, 12 грн. ( 49 418, 12 грн. ( сума заявлених позовних вимог станом на 28.11.15р. з урахуванням пені, інфляційних втрат та процентів річних) 23 415, 00 грн. ( здійснена відповідачем оплата основної заборгованості ( без врахування курсової різниці)) = 26 003, 12 грн.) частину основної заборгованості за договором.

Також позивач в своїх поясненнях зазначив, що здійсненна відповідачем 19.01.15р. оплата заборгованості в розмірі 23 415, 00 грн. була віднесена позивачем в першу чергу на зарахування процентів річних, пені, інфляційних втрат та частково основної суми заборгованості. Суд погоджується з таким зарахуванням позивачем оплати заборгованості відповідача з урахуванням змісту приписів ст. 534 ЦК України , відповідно до яких у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

А тому суд оцінює критично заперечення відповідача відносно того, що здійснена ним оплата заборгованості за договором в розмірі 23 415, 00 грн. повинна була бути зарахована позивачем в погашення основної заборгованості за договором. Також, не заслуговують до уваги заперечення відповідача відносно того, що перерахунок основної заборгованості на доларовий еквівалент є неможливим , тому що у своїх поясненнях від 19.02.15р. позивач здійснив зарахуванням інфляційних витрат ( оскільки доводи відповідача могли бути взяті до уваги лише за умови визначення ціни договору в іноземній валюті; позаяк ціна визначена у гривневому еквіваленті до долара США, тобто, фактично у гривні; відповідач зобов'язаний сплатити позивачу інфляційні нарахування за весь період прострочення виконання ним своїх зобов'язань).

Як зазначалося вище 27.10.15р. до канцелярії суду від ТОВ «Альфатех» надійшла заява про уточнення (зменшення) позовних вимог, в яких позивач просив стягнути з відповідача 41 317, 50 грн. заборгованості ( в т.ч.: 18 167, 24 грн. основна заборгованість ( з урахуванням курсової різниці); 4 587, 84 грн. пеня та 18 562, 52 грн. - процентів річних). (а.с.153-154, 155-156). Збільшення позовних вимог обґрунтовано зміною розміру основного боргу відповідно до офіційного курсу долара на час розгляду справи; перерахунком періоду нарахування пені та відмовою від стягнення з відповідача інфляційних втрат . Судом перевірено розрахунок курсової різниці та встановлено, що він є таким, що узгоджується із матеріалами справи та відповідає нормам чинного законодавства Також судом перевірно правильність здійсненого позивачем розрахунку сум пені та процентів річних.

Заперечення відповідача відносно того, що заява позивача про уточнення позовних вимог від 23.10.15р. складена з порушенням встановленого законодавством та договором досудового порядку врегулювання спорів і підлягає поверненню судом без розгляду на підставі п.4. ч.1. ст.63 ГПК України суд оцінює критично , оскільки рішенням Конституційного суду України від 09.07.2002 року по справі №1-2/2002 було вирішено «… що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими-актами; встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням субєктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судді і права на судовий захист . Також позивачем були додані до уточнень позовних вимог доказі їх надсилання на адресу відповідача; окрім того - здійсненні позивачем уточнення ціни позову не перебільшують ціну позову , заявлену при подачі позовної заяві, відповідно доплачувати судовий збір не потрібно.

Також суд вважає клопотання відповідача про витребування від позивача банківських виписок та бухгалтерських документів , що містять інформацію про розподіл отриманих від відповідача грошових коштів ; безпідставним , оскільки матеріали справи містять достатньо належних доказів , які підтверджують ці обставини .

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи у сукупності надані позивачем в обґрунтування своїх тверджень докази ,суд вважає , що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню ; одночасно з тих же підстав суд відхиляє заперечення відповідача. Не підлягають задоволенню і клопотання відповідача про залишення позову без розгляду .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ам-Тайрес» (49017, м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, буд. 34, оф.7; ) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатех» ( 49083, м. Дніпропетровськ, вул. Собінова-1; ): 18 167, 24 грн. заборгованості; 4 587, 84 грн. пені; 18 562, 42 грн. процентів річних та 1 827, 00 грн. витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Суддя Васильєв О.Ю.

18.11.15р.