ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.11.2015 Справа № 905/1819/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Шилової О.М.

при секретарі судового засідання Дацько І.С.

розглянув матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до Комунального підприємства Макіївтепломережа, м.Макіївка

про: стягнення 43209834,49грн. основного боргу, 7446055,86грн. пені, 21561485,93грн. інфляційних втрат, 945261,75грн. 3% річних

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за дов.№14-125 від 13.05.2014р.,

від відповідача: не з'явився.

Суд перебував у нарадчій кімнаті

19.11.2015р. з 12-20 год. до 12-25 год.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства Макіївтепломережа, м.Макіївка про стягнення 43209834,49грн. основного боргу, 7446055,86грн. пені, 21561485,93грн. інфляційних втрат, 945261,75грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на Договір купівлі-продажу природного газу №682/14-БО-8 від 09.12.2013р. та Додаткові угоди до нього, акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., 28.02.2014р., 31.03.2014р., 30.04.2014р., 31.10.2014р., 30.11.2014р., 31.12.2014р. тощо.

До позову додає розрахунок сум основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних нарахувань (а.с.29-32).

03.09.2015р. судом зроблено Спеціальний витяг №21118051 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо Комунального підприємства Макіївтепломережа (а.с.45-47). Зі Спеціального витягу вбачається, що відповідача не виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; найменування та місцезнаходження відповідача в позовній заяві зазначені вірно.

Протягом розгляду справи позивач з супровідним листом б/н від 22.10.2015р. надав реєстр прийнятих платежів від КП Макіївтепломережа за період 31.01.2013р. 15.08.2015р. на підтвердження здійснення відповідачем часткових оплат за Договором №682/14-БО-8 від 09.12.2013р. (а.с.56-58).

Ухвалою суду від 22.10.2015р. за клопотанням позивача б/н від 22.10.2015р. строк розгляду спору був продовжений на 15 днів в порядку ст.69 ГПК України (а.с.55, 61).

Відповідач будь-яких пояснень по суті спору або відзив на позовну заяву не надав, у судові засідання 22.10.2015р. та 19.11.2015р. не зявився, хоча про час і місце розгляду справи, а також про вимоги ухвал суду був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи: Акт б/н від 04.09.2015р. канцелярії суду про відсутність можливості направити ухвалу від 04.09.2015р. про порушення провадження у справі за належністю через призупинення відділеннями поштового звязку приймання та пересилання поштових відправлень до м.Макіївка; роздруківки повідомлень в мережі Інтернет від 04.09.2015р., від 06.10.2015р. та від 29.10.2015р. про час і місце судових засідань зі сторінки господарського суду Донецької області на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (а.с.48-50, 53-54, 63-64).

Враховуючи правові позиції Вищого господарського суду України, викладені в п.3.9.2, п.3.12 Постанови Пленуму №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» та приймаючи до уваги, що відповідач не скористався правом надати відзив на позов та не надав доказів на підтвердження поважності причин неявки свого повноважного представника в судові засідання, справа розглядається відповідно до ст.75 ГПК України без явки відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34, 43 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглянувши наявні у матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які мають значення для вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

09.12.2013р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Продавець, позивач) та Комунальним підприємством Макіївтепломережа (Покупець, відповідач) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу №682/14-БО-8 (далі Договір, а.с.13-17).

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», а Покупець прийняти та оплатити цей природний газ.

Згідно з п.1.2. Договору газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Додатковою угодою №1 від 28.01.2014р. до Договору сторони домовились про зміну предмету Договору, виклавши п.1.2. Договору у наступній редакції: « 1.2. Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.» Додаткова угода №1 набула чинності з дати її підписання сторонами і скріплення їх підписів печатками сторін та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.01.2014р. (а.с.18).

Продавець передає Покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 15669,5тис.куб.м. (п.2.1.Договору).

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також Договором (п.7.1. Договору).

Відповідно до п.7.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Сторони домовились про те, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у пять років (п.9.3. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11. Договору).

Додатковими угодами №1 від 28.01.2014р., №2 від 30.04.2014р., №3 від 27.05.2014р., №4 від 06.06.2014р. до Договору сторони домовлялись про зміну ціни на газ, викладаючи п.5.2. Договору в новій редакції (а.с.18-21).

Договір та Додаткові угоди до нього підписані представниками обох сторін та скріплені їхніми печатками.

З актів приймання-передачі природного газу (а.с.22-28) вбачається, що Відповідач прийняв від позивача у січні квітні та жовтні грудні 2014 року природний газ на підставі Договору в обсязі 9733883куб.м. на загальну суму 48209834,49грн.

Акти підписані без зауважень і скріплені печатками Продавця, Покупця та Газорозподільної організації.

Отже, позивач свої зобовязання за Договором у січні квітні, жовтні грудні 2014 року виконав належним чином.

На підставі наданих позивачем документів (розрахунку позовних вимог, довідки позивача про операції з контрагентом КП Макіївтепломережа та реєстру прийнятих платежів від КП Макіївтепломережа за період 31.01.2013р. 15.08.2015р. а.с.29-32, 34, 57-58) судом встановлено, що відповідач свого обовязку з повної та своєчасної оплати природного газу, отриманого у січні квітні та жовтні грудні 2014 року, у встановлені Договором терміни не виконав, чим порушив умови Договору, вимоги ст.ст.525, 526, 530 Цивільного кодексу (далі ЦК) України та ст.193 Господарського кодексу (далі ГК) України щодо обовязковості виконання зобовязання належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобовязанні.

Так, за зобовязаннями січня квітня, жовтня грудня 2014 року існує заборгованість за поставлений природний газ в сумі 43209834,49грн. (а.с.29-32, 57-58), і іншого відповідачем не доведено.

Отже, позовна вимога про стягнення 43209834,49грн. основного боргу за газ, поставлений відповідачу у січні квітні та жовтні грудні 2014 року, є обґрунтованою, доведеною та такою, що не спростована відповідачем і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

Отже, умови п.9.3. Договору, якими строк позовної давності щодо стягнення пені встановлений тривалістю у пять років, відповідають приписам чинного законодавства.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе за п.6.1, п.7.2 Договору зобовязань, позивач просить суд стягнути з відповідача 7446055,86грн. пені.

Для нарахування пені позивач застосовує подвійну облікову ставку НБУ, що не суперечить приписам Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань №543-96ВР від 22.11.1996р.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені (а.с.29-32), суд встановив, що порядок її нарахування відповідає умовам п.6.1, п.7.2 Договору, приписам ч.6 ст.232 ГК України та ч.1 ст.259 ЦК України, є арифметично вірним.

Таким чином, на підставі приписів ст.ст.6, 549, 627 ЦК України, ст.ст.216 218, ч.1 ст.230 ГК України на користь позивача підлягає стягненню пеня у загальному розмірі 7446055,86грн., нарахована на заборгованість:

- за січень 2014 року у сумі 15219,87грн. за період 15.02.2014р. 27.03.2014р.;

- за лютий 2014 року у сумі 737912,02грн. за період 15.03.2014р. 14.09.2014р.;

- за березень 2014 року у сумі 547844,43грн. за період 15.04.2014р. 14.10.2014р.;

- за квітень 2014 року у сумі 523917,23грн. за період 15.05.2014р. 14.11.2014р.;

- за жовтень 2014 року у сумі 645206,61грн. за період 15.11.2014р. 14.05.2015р.;

- за листопад 2014 року у сумі 2078162,65грн. за період 15.12.2014р. 08.06.2015р.;

- за грудень 2014 року у сумі 2897793,05грн. за період 15.01.2015р. 08.06.2015р.

На підставі приписів ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 21561485,93грн. інфляційних нарахувань та 3% річних у розмірі 945261,75грн.

Судом перевірено розрахунки вказаних сум та встановлено:

1) розрахунок 3% річних (а.с.29-32) є арифметично вірним. З огляду на викладене стягненню на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 945261,75грн., нараховані на заборгованість:

- за січень 2014 року у сумі 3512,28грн. за період 15.02.2014р. 27.03.2014р.;

- за лютий 2014 року у сумі 271743,74грн. за період 15.03.2014р. 08.06.2015р.;

- за березень 2014 року у сумі 171840,67грн. за період 15.04.2014р. 08.06.2015р.;

- за квітень 2014 року у сумі 144981,83грн. за період 15.05.2014р. 08.06.2015р.;

- за жовтень 2014 року у сумі 52068,12грн. за період 15.11.2014р. 08.06.2015р.;

- за листопад 2014 року у сумі 131915,11грн. за період 15.12.2014р. 08.06.2015р.;

- за грудень 2014 року у сумі 169200грн. за період 15.01. 08.06.2015р.

2) Здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань (а.с.29-32) суперечить суті та призначенню інституту індексації простроченої заборгованості з огляду на таке.

Позивачем здійснене нарахування інфляційних за періоди прострочення виконання, які не дорівнюють повному календарному місяцю (на заборгованість за кожний місяць поставки газу інфляційні нараховані, починаючи з наступного за ним місяця, в якому прострочення виконання виникло лише з 15 числа; крім того, за період березень 2014 року інфляційні нараховані на заборгованість за січень 2014 року, яка була повністю погашена 27.03.2014р.), в той час як індекс інфляції є помісячною величиною та не може бути застосований до періодів існування заборгованості, які є меншими за місяць.

Таким чином, суд відмовляє у стягненні інфляційних, нарахованих на заборгованість за січень 2014 року за період лютий-березень 2014 року; на заборгованість за лютий 2014 року за період березень 2014 року; на заборгованість за березень 2014 року за період квітень 2014 року; на заборгованість за квітень 2014 року за період травень 2014 року; на заборгованість за жовтень 2014 року за період листопад 2014 року; на заборгованість за листопад 2014 року за період грудень 2014 року; на заборгованість за грудень 2014 року за період січень 2015 року.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які мала місце дефляція (абз.3 3.2. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р.).

З огляду на викладене стягненню на користь позивача підлягають інфляційні в загальній сумі 19705640,69грн., нараховані на заборгованість:

- за лютий 2014 року у сумі 4845243,85грн. за період квітень 2014 року квітень 2015 року;

- за березень 2014 року у сумі 3031838,35грн. за період травень 2014 року квітень 2015 року;

- за квітень 2014 року у сумі 2488298,53грн. за період червень 2014 року квітень 2015 року;

- за жовтень 2014 року у сумі 1268332,74грн. за період грудень 2014 року квітень 2015 року;

- за листопад 2014 року у сумі 3385909,73грн. за період січень квітень 2015 року;

- за грудень 2014 року у сумі 4686017,49грн. за період лютий квітень 2015 року.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів абз.3 ч.1 ст.49 Господарського процесуального Кодексу України.

На підставі ст.129 Конституції України; ст.ст.6, 259, 525, 526, 530, 549, 625, 627 Цивільного кодексу України; ст.ст.193, 216-218, 230, 232 Господарського кодексу України; Закону України №543-96ВР від 22.11.1996р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»; керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Комунального підприємства Макіївтепломережа, м.Макіївка про стягнення 43209834,49грн. основного боргу, 7446055,86грн. пені, 21561485,93грн. інфляційних втрат, 945261,75грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Макіївтепломережа (86156, Донецька область, м.Макіївка, вул.Лебедєва, 72-А; ідентифікаційний код 31534547) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 200774,49грн. основного боргу, 7446055,86грн. пені, 19705640,69грн. інфляційних втрат, 945261,75грн. 3% річних, 71223,77грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 19.11.2015р. оголошено та підписано вступну і резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.11.2015р.

Суддя О.М. Шилова

надруковано 3 примірники:

1 до справи, 2 сторонам