ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" листопада 2015 р.Справа № 916/4283/15

За позовом: Управління обласної ради з майнових відносин;

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ»

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 21 від 17.07.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги №28/08-15-Г від 28.08.2015р. та ордеру №063067 від 28.08.15

СУТЬ СПОРУ: Управління обласної ради з майнових відносин звернулось до господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ» про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ міст Одеської області нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85, укладеного 11 серпня 2015 року між управлінням обласної ради з майнових відносин та Товариством з обмеженою відповідальність «ГЕРОДОТ».

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23 жовтня 2015 року порушено провадження у справі №916/4283/15.

18 листопада 2015 року до канцелярії господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 30 листопада 2015року після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Рішенням Одеської обласної ради від 29 травня 2015 року № 1383-VI нежитлові будівлі та споруди, що розташовані за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85, були включені до Переліку обєктів спільної власності територіальних громад області, що підлягають приватизації.

З урахуванням зазначеного рішення та відповідно до законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), «Про оцінку майна, майнових прав і професійну оціночну діяльність в Україні», Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року № 1891, були відповідно до закону проведені заходи з підготовки до приватизації обєкта спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Одеської області нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85, шляхом їх продажу на аукціоні.

Управлінням обласної ради з майнових відносин як відповідним органом приватизації оголошено про включення вказаного обєкта до Переліку обєктів спільної власності територіальних громад області, що підлягають приватизації, інформація була розміщена в газеті «Одеські вісті» 06 червня 2015 року. Початкова вартість обєкта була визначена шляхом проведення його незалежної оцінки.

Наказом начальника управління обласної ради з майнових відносин від 07 липня 2015 року погоджені висновки про ринкову (початкову) вартість обєкта способом продажу на аукціоні.

Інформацію про проведення аукціону розміщено 07 липня 2015 року в газеті «Одеські вісті».

За результатами проведеного 31 липня 2015 року аукціону з продажу обєкта спільної власності територіальних громад області з урахуванням пропозицій чотирьох учасників складено протокол, відповідно до якого переможцем визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ». Інформацію про результати проведеного аукціону розміщено 04 серпня 2015 року в газеті «Одеські вісті».

Як стверджує представник управління обласної ради з майнових відносин, та даний факт не оспорюється сторонами, на момент подачі відповідних копій документів Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ» було зареєстрованим в Україні та його засновником був громадянин України - ОСОБА_3

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 20 Закону «Про приватизацію невеликих державних підприємств» встановлено, що порушення у ході проведення аукціону можуть бути підставою для визнання судом недійсними угод, укладених на аукціоні, конкурсі. Заява про визнання угод недійсними може бути подана будь-ким з учасників аукціону, конкурсу або органом приватизації у місячний строк з дати проведення аукціону, завершення конкурсу. Проте, жоден з вищеперерахованих субєктів не поставив під сумнів, та ніяким чином не оспорював проведення аукціону.

11 серпня 2015 року між управлінням обласної ради з майнових відносин та Товариством з обмеженою відповідальність «ГЕРОДОТ» укладено договір купівлі-продажу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Одеської області нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85.

Під час укладання договору купівлі-продажу, який посвідчувався нотаріально, Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ» були подані оригінали установчих документів, в яких засновником виступав громадянин України -ОСОБА_3 Цей факт було підтверджено спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців станом на 11 серпня 2015 року.

13 серпня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ» повністю розрахувалось за придбане на аукціоні майно, перерахувавши управлінню обласної ради з майнових відносин грошові кошти у сумі - 21 007 554, 24 гривень, виконав тим самим умови укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Інформацію про приватизацію вказаного обєкта розміщено 15 серпня 2015 року в газеті «Одеські вісті».

17 серпня 2015 року Управління обласної ради з майнових відносин передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ» фактично прийняло придбане майно, про що було складено відповідний ОСОБА_1 передачі.

19 серпня 2015 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ» було зареєстровано право власності на житлові будівлі та споруди, розташовані у м. Одесі, Французький бульвар, буд. 85, про що, 20 серпня 2015 року було видано відповідний витяг з ДРРП на нерухоме майно.

Таким чином, суд звертає увагу, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ» з українським (резидентським) складом засновників, легітимно звернулось до Управління обласної ради з майнових відносин та зареєстрував заяву про свій намір взяти участь у аукціоні, а пізніше, після отримання перемоги, на законних підставах уклало договір купівлі-продажу та зареєструвало право власності на придбане нерухоме майно, тим самим, не порушивши чинні нормативно-правові акти, та не поставивши під загрозу інтереси Управління обласної ради з майнових відносин, державні інтереси чи інтереси будь кого зі складу учасників аукціону.

Проте, як вказує Управління обласної ради з майнових відносин у своїй позовній заяві, у результаті розслідування, проведеного старшим слідчим відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності СУ ГУМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_4 за наслідками кримінального провадження № 0000635 щодо проведених управлінням обласної ради з майнових відносин аукціонів з продажу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ міст Одеської області, стало відомо, що у одного із субєктів господарювання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ» співзасновником якого є компанія, яка зареєстрована в офшорній зоні, відповідно до затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку. Крім того, не можуть бути покупцями особи, які прямо чи опосередковано контролюються такими особами.

Крім цього, Управління обласної ради з майнових відносин зазначає, що 15 жовтня 2015 року на офіційному сайті прокуратури Одеської області зявилася інформація щодо виявлення факту незаконного відчуження нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85. В зазначеній публікації прокуратурою зазначено, що на момент прийняття документів на реєстрацію для прийняття участі в аукціоні засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ» визначено фізична особа - громадянин України. Пізніше весь статутний фонд викуповує офшорна компанія і стає власником підприємства. На момент видання наказу про реєстрацію заяви про приватизацію обєкту засновником визначено вже офшорна компанія. Оскільки офшорна компанія не може бути набувачем комунального майна, підприємство знову перереєстровується на вищевказаного громадянина і на момент вчинення правочину (укладання договору купівлі-продажу) засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ» вже знову виступає фізична особа - громадянин України. Проте, після укладання договору купівлі-продажу засновником визначено офшорна компанія.

Суд зазначає, що за приписами ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи викладене, Управління обласної ради з майнових відносин просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ міст Одеської області нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85, укладеного 11 серпня 2015 року між управлінням обласної ради з майнових відносин та Товариством з обмеженою відповідальність «ГЕРОДОТ».

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів зазначається в статті 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частини 1, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У п.п. 2.1, 2.9, 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Суд звертає увагу на те, що право на судовий захист, гарантоване в тому числі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, пов'язується із наявністю факту порушення прав, в той час як відсутність порушеного права особи унеможливлює його судовий захист.

Відповідно до частини 4 статті 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» потенційні покупці подають до відповідного органу приватизації копії установчих документів.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону «Про приватизацію державного майна» потенційні покупці - юридичні особи зобов'язані подати до державного органу приватизації документ про розподіл статутного капіталу серед учасників.

Відповідальність за достовірність поданого документа покладається на покупця відповідно до законодавства.

Разом із заявою для участі в приватизації обєкта державної власності подається інформація про потенційних покупців обєктів приватизації або осіб, в інтересах яких придбаваються державні обєкти, їх засновників, учасників, у тому числі фізичних осіб - кінцевих власників.

Судом встановлено, що управління обласної ради з майнових відносин не має повноважень щодо самостійної перевірки дійсності документів, які подаються потенційними покупцями, це випливає з Положення про управління обласної ради з майнових відносин, затверджене рішенням Одеської обласної ради від 10 листопада 2006 року № 109-V «Про затвердження положення про управління обласної ради з майнових відносин» зі змінами до нього.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» однією із підстав визнання укладеної угоди недійсною є не визнання покупця як такого згідно із законодавством про приватизацію.

Згідно статті 5 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»Покупцями об'єктів малої приватизації можуть бути фізичні та юридичні особи, які визнаються покупцями відповідно ст. 5 до Закону України «Про приватизацію державного майна», а саме: громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства; юридичні особи, зареєстровані на території України, крім передбачених частиною третьою цієї статті; юридичні особи інших держав. Не можуть бути покупцями: юридичні особи, у майні яких частка державної власності перевищує 25 відсотків; органи державної влади; працівники державних органів приватизації; державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, державні акціонерні товариства (компанії), їх дочірні компанії та підприємства; особи, зареєстровані в офшорній зоні (перелік таких зон визначає Кабінет Міністрів України) чи країнах, включених FATF до списку країн, що не співпрацюють у сфері протидії відмиванню доходів, одержаних злочинним шляхом; особи, які прямо чи опосередковано контролюються особами, що визначені в частині третій цієї статті.

З метою захисту законних інтересів Одеської обласної ради та підготовки відповідної позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85, управлінням був направлений запит до старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності СУ ГУМВС України в Одеській області стосовно надання письмових підтверджень щодо того, чи дійсно під час укладання зазначеного договору співзасновником Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ» була компанія, що зареєстрована в офшорній зоні.

Проте, суд звертає увагу, що матеріалами справи спростовується, що саме на момент укладення договору купівлі-продажу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ міст Одеської області нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85 між управлінням обласної ради з майнових відносин та Товариством з обмеженою відповідальність «ГЕРОДОТ» засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ» була компанія, що зареєстрована в офшорній зоні.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд відзначає, що на момент вчинення правочину особа мала належний обсяг цивільної дієздатності та зміст правочину не суперечив чинним на момент підписання нормативно-правовим актам. Також, ні в договорі, ні в нормативно правових актах не міститься посилань на обмеження в подальшому змін складу засновників юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальність «ГЕРОДОТ».

Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 8 Закону «Про приватизацію державного майна» можливість особи бути покупцем оцінюється не ознакою походження грошей, а саме за формальним критерієм власності чи контролю над юридичною особою з боку офшорної компанії.

Отже, на момент вчинення правочину у нотаріальній письмовій формі вимоги закону порушено не було, тому підстави для визнання договору купівлі-продажу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ міст Одеської області нежитлових будівель та споруд, які розташовані за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85 укладеного 11 серпня 2015 року між управлінням обласної ради з майнових відносин та Товариством з обмеженою відповідальність «ГЕРОДОТ» відсутні. Також судом встановлено, що з моменту укладення договору купівлі-продажу, відчуження спірного майна Товариством з обмеженою відповідальність «ГЕРОДОТ» не відбувалось.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до ст. 20 Закону «Про приватизацію невеликих державних підприємств» аукціон, конкурс може бути припинено і об'єкт знімається з торгів, конкурсного відбору на вимогу будь-кого з його учасників або органу приватизації у випадках, коли:

· не виконано вимог щодо змісту інформації, передбаченої статтею 15 цього Закону, та терміну її опублікування;

· об'єкт включено до відповідного переліку об'єктів, що підлягають приватизації, з порушенням чинного законодавства;

· покупець не визнається як такий згідно з законодавством про приватизацію;

· істотно порушувались інші правила оголошення та проведення аукціону, конкурсу, передбачені цим Законом.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що зазначені порушення можуть бути підставою для визнання судом недійсними угод, укладених на аукціоні, конкурсі.

Заява про визнання угод недійсними подається будь-ким з учасників аукціону, конкурсу або органом приватизації у місячний строк з дати проведення аукціону, завершення конкурсу. Однак, протягом місячного строку таку заяву подано не було.

Таким чином, Закон України «Про приватизацію державного майна» передбачає можливість або припинення аукціону у випадку виявлення обставин, якщо відповідна особа не може бути покупцем, наприклад, втратила статус покупця відповідно до закону, або ж визнання договору недійсним. Проте, як було встановлено вище, правочин не може бути визнано недійсним, адже на момент його вчинення були відсутні будь-які порушення чинного на його момент укладення законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 03 листопада 2015 року у справі№ 910/27124/14

Відповідно до п.2.5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29 травня 2013 року за № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.

Отже, для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 05 листопада 2015 року у справі№ 910/2472/15-г

Проте, під час розгляду справи, Управлінням обласної ради з майнових відносин належним чином не обґрунтовано та не доведено за допомогою належних та допустимих доказів ні обставин наявності суспільного інтересу на припинення права володіння земельними ділянками, ані порушень прав держави чи територіальної громади, адже позовна заява, та інші обґрунтування заявлених вимог не містять конкретних доводів та не зазначають доказів того, в чому полягає шкода, завдана укладеним договором купівлі-продажу, а також, яким чином буде змінено наявну ситуацію щодо використання земельної ділянки, тобто, відновлено право, у разі, якщо таке право порушене, в разі задоволення позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 05 листопада 2015 року у справі № 922/986/15

Крім цього, суд звертає увагу, що в силу положень ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обовязок доведення обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Також, суд зазначає, що у Рішенні Європейського суду з прав людини від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України» вказано, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Європейський суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Отже, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини майнове право особи, може бути припинено у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства.

Отже, Управлінням обласної ради з майнових відносин не доведено факту невідповідності оспорюваного договору чинному законодавству на момент його вчинення, а також факту порушення прав Управління обласної ради з майнових відносин укладенням цього договору, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для визнання його недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 12 листопада 2015 року у справі № 5008/1745/2011 та у постанові Вищого господарського суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 914/1120/14.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

За при приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, оцінюючи надані документальні докази та доводи сторін, суд вважає, що у задоволені позовних вимог, слід відмовити.

На підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Управління обласної ради з майнових відносин.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову управління обласної ради з майнових відносин до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРОДОТ» - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 07 грудня 2015 р.

Суддя О.Ю. Оборотова