ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р.Справа № 916/1242/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Ліпчанської Н.В.,

суддів: Савицького Я.Ф., Гладишевої Т.Я.

При секретарі судового засідання Кіртоки Л.В.

За участю представників сторін:

від відповідача - ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 16.12.2014р.,

від третьої особи (ТОВ "Блек Сі Партнерс"): ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 01.04.2015р.,

представники позивача та третьої особи (Дочірнє підприємство "Маккенлі") у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Порто-Франко" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення господарського суду Одеської області від 21.09.2015р.

по справі № 916/1242/15-г

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Порто-Франко" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нотлексінвест",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Дочірнього підприємства "Маккенлі",

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Блек Сі Партнерс",

про застосування наслідків недійсності нікчемного договору та визначення способу виконання рішення суду.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Порто-Франко" (далі АБ "Порто-Франко", Банк) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нотлексінвест" (далі ТОВ "Нотлексінвест") про застосування наслідків недійсності нікчемного договору та визначення способу виконання рішення суду (а.с. 3-7).

Ухвалами господарського суду Одеської області від 16.04.2015р. та від 16.07.2015р. до участі у даній справі залучено Дочірнє підприємство "Маккенлі" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Блек Сі Партнерс" у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги АБ "Порто-Франко" посилається на норми ст.ст. 215, 216 ЦК України, ст.ст. 1, 37, 46, 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Позивач вказує на те, що правочин про застосування наслідків недійсності якого заявлено позов, визнано нікчемним наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АБ "Порто-Франко" від 17.11.2014р. №52 у звязку з тим, що Банк безпідставно відмовився від власних майнових прав, що передбачені іпотечним договором.

Відповідач надав до господарського суду першої інстанції відзив, у якому вважає позовні вимоги необґрунтованими (а.с. 65-66, т.1).

Зокрема, Відповідач, посилаючись на правову позицію, викладену у п.п.5,7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. №9, зазначає, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідач вважає, що Позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів факт порушення спірним правочином його прав та/або охоронюваних законом інтересів, а також наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Третя особа Дочірнє підприємство "Маккенлі" проти позову заперечує з підстав, викладених у письмових поясненнях (а.с. 132-136, т.1).

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.09.2015р. (головуючий суддя Степанова Л.В., судді: Літвінов С.В., Гут С.Ф.) у задоволенні позовних вимог АБ "Порто-Франко" відмовлено повністю (а.с. 25-30, т.2).

Мотивуючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що не вбачає підстав для застосування при вирішенні спору положень п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо нікчемності спірного правочину і застосування наслідків недійсності цього нікчемного правочину.

Не погоджуючись із даним рішенням господарського суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, вважаючи вказане рішення винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, при неповному зясуванні всіх обставин справи.

Крім того, 04.11.2015р. від Позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Київським апеляційним господарським судом справи №910/27914/14 за позовом Банку до Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ Фінанси" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Блек Сі Партнерс" про визнання договорів недійсними, у т.ч. договору факторингу від 16.08.2014р. №1 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в т.ч. право вимоги по кредитному договору №573/1-11 від 20.12.2011р., укладеного між Позивачем та Відповідачем, та застосування наслідків їх недійсності.

Одеським апеляційним судом ухвалою від 05.11.2015р. зобовязано Позивача надати докази на підтвердження того, що в провадженні Київського апеляційного господарського суду знаходиться справа №910/27914/14. Проте, Позивачем не надано до суду витребуваних доказів, у звязку з чим зазначене клопотання про зупинення провадження у справі колегією суддів відхилене.

Заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи ТОВ "Блек Сі Партнерс", дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 30.01.2015р. №67 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ АБ "Порто-Франко" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 30.01.2015р. №19 "Про початок процедури ліквідації АБ "Порто-Франко" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ АБ "Порто-Франко" та призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АБ АБ "Порто-Франко" ОСОБА_3 строком на 1 рік з 30.01.2015р. по 29.01.2016р. включно (а.с. 12, т. 1). До цього в товаристві з 29.09.2014р. існувала тимчасова адміністрація.

Як вбачається з матеріалів справи, між АБ "Порто-Франко" та ТОВ "Нотлексінвест" було укладено кредитний договір (відзивна реверсна кредитна лінія) №573/1-11 від 20.12.2011р. (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк зобовязався надати Відповідачу кредит у вигляді відзивної реверсивної кредитної лінії з лімітом у сумі 8285000 грн. 00коп. на строк з 20.12.2011р. по 19.12.2012р. зі сплатою 20% річних для здійснення поточної діяльності, а Відповідач, в свою чергу, зобовязався належним чином використати та повернути Банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, комісію у відповідності з умовами договору і тарифами Банку, а також виконати всі інші зобовязання в порядку і строки, визначені Договором (а.с.17-19, т.1).

Додатковими угодами від 23.04.2012р. №1, від 13.07.2012р. № 2, від 19.07.2012р. №3, від 24.07.2012р. №4, від 19.12.2012р. №5, від 17.05.2013р. №6, від 10.06.2013р. №7, від 01.07.2013р. №8, від 18.11.2013р. №9, від 30.12.2013р. №10, від 18.03.2014р. №11, від 18.06.2014р. №12, від 17.07.2014р. №13 сторони вносили зміни до Кредитного договору щодо збільшення суми ліміту відзивної реверсивної лінії, строків виконання зобовязання, порядку та строків сплати процентів за договором (а.с. 20-32, т.1).

Для забезпечення виконання зобовязання за Кредитним договором між АБ "Порто-Франко" та ТОВ "Нотлексінвест" було укладено Іпотечний договір від 28.04.2012р. (далі Іпотечний договір; а.с.14-16, т.1).

Згідно п.1.2 Іпотечного договору, предмет іпотеки за цим договором складається зі всіх майнових прав Дочірнього підприємства "МАККЕНЛІ" (далі Підприємство), які існують на момент укладання цього договору, а саме: майнові права, які випливають з договору купівлі-продажу майнових прав №6/М від 03.04.2012р., укладеного між Підприємством та Відповідачем, згідно якого останній за рахунок своїх коштів фінансує, а Підприємство здійснює будівництво нежитлового приміщення під будівельним №6 (Шість) на мансардному поверсі, орієнтувальною загальною площею 31,9 кв. м, у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вулиця Центральна, будинок під № 25, корпус 4, що стане власністю Відповідача після відбудування будинку.

14 березня 2014 року АБ "Порто-Франко" та ТОВ "Нотлексінвест" уклали договір про розірвання (відмову) від Іпотечного договору, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 28.04.2012, за реєстровим №1034 (далі Спірний договір; а.с.13, т.1).

Зокрема, Спірним договором сторони дійшли згоди розірвати (відмовитись) від Іпотечного договору з посиланням на п.2 ст.214 ЦК України та зазначили, що вони свідчать про відсутність будь-яких претензій один до одного з питань, повязаних з виконанням своїх обовязків за вищезазначеним Іпотечним договором.

Разом з тим, судом встановлено, що 16.08.2014р. АБ "Порто-Франко", як клієнт з одного боку, та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ТОП ФІНАНС" (далі ТОВ "ФК "ТОП ФІНАНС"), як фактор з другого боку, уклали договір факторингу №1 (далі Договір факторингу), відповідно до якого АБ "Порто-Франко" зобовязався передати ТОВ "ФК "ТОП ФІНАНС", а останній, в свою чергу, - прийняти Права Вимоги (термін визначений у Договорі факторингу) та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження АБ "Порто-Франко" на умовах, визначених цим договором (а.с. 116-118, т.1).

Проте, 26.08.2014р. АБ "Порто-Франко" уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю "БЛЕК СІ ПАРТНЕРС" (далі ТОВ "БЛЕК СІ ПАРТНЕРС") договір про відступлення права вимоги (далі Договір про відступлення права вимоги), відповідно до якого ТОВ "ФК "ТОП ФІНАНС" передає, а ТОВ "БЛЕК СІ ПАРТНЕРС" приймає на себе Права Вимоги (термін визначений у Договорі про відступлення права вимоги) та здійснює оплату грошових коштів на умовах, визначених цим договором (а.с.127-129, т.1).

За даним договором, ТОВ "БЛЕК СІ ПАРТНЕРС" одержало право (замість ТОВ "ФК "ТОП ФІНАНС") вимагати від Боржників належного виконання зобовязань за Первинними договорами та Договорами забезпечення, набуває усіх прав за основним договором та Договорами забезпечення (терміни визначені у Договорі про відступлення права вимоги).

Матеріалами справи встановлено, що наказом від 17.11.2014р. №52 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АБ "Порто-Франко" на підставі ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визнала нікчемним договір про розірвання (відмову) від Іпотечного договору, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 28.04.2012р. за реєстровим №1034 (а.с.58, т.1).

На уповноважену особу Фонду покладено обов'язок забезпечити збереження активів та документації банку (частина 1 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), який здійснюється шляхом перевірки протягом дії тимчасової адміністрації правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до норми 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

- визнання наявності або відсутності прав;

- визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів;

- визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

- відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

- припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

- присудження до виконання обов'язку в натурі;

- відшкодування збитків;

- застосування штрафних санкцій;

- застосування оперативно-господарських санкцій;

- застосування адміністративно-господарських санкцій;

- установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

- іншими способами, передбаченими законом.

Разом з тим, Позивач своїм наказом від 17.11.2014р. №52 визнав нікчемним Спірний договір та звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного договору, повернувши сторін у стан, який існував до укладання нікчемного правочину, з проханням визначення способу виконання рішення, встановивши, що зазначене рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження у виді заборони на майнові права, які випливають з договору купівлі-продажу майнових прав №6/М від 03.04.2012р.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в даному випадку Позивач не довів суду правомірність звернення саме з такими позовними вимогами для захисту його порушених прав.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідач у відзиві наполягає на тому, що договір про розірвання (відмову) від іпотечного договору є оспорюваним, і позивач має довести його нікчемність/недійсність на момент вчинення, тобто є спір про наявність або відсутність такого факту (а.с. 65-66, т.1).

Разом з тим слід зазначити, що специфіка правовідносин, що виникають у зв'язку із застосуванням Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" полягає в тому, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів має вжити заходів з метою забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, для чого її наділено повноваженнями, викладеними, зокрема, в ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

До цих повноважень відноситься і право на перевірку правочинів, вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених, зокрема, ч.3 цієї статті.

Пунктом 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що договір неплатоспроможного банку є нікчемним, зокрема, у випадку, коли банк безоплатно відмовився від власних майнових вимог.

Суд не погоджується із твердженням Позивача, що Спірним договором він відмовився від власних майнових вимог по цьому договору, що на його думку, свідчить про нікчемність такого правочину, з огляду на положення п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки, як зазначалось вище, іпотекою є вид забезпечення зобов`язання і право на задоволення забезпечених нею вимог у іпотекодержателя виникає у разі невиконання основного зобов`язання (ст.1 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 546, 575 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач визнав нікчемним оспорюваний правочин своїм наказом, але не довів суду правомірність такого визнання у обраний ним спосіб за нормами чинного законодавства України. Спірний договір є оспорюваним, і позивач має довести його нікчемність та/або недійсність на момент вчинення, тобто є спір про наявність або відсутність такого факту.

За основу при визнанні правочину нікчемним, що було оформлено вищевказаним наказом, Позивачем покладено недотримання норм ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та п.п. 1.18, 1.20 розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012р. №2. Проте, як вказані норми Закону, так і пункти Положення не передбачають обовязку уповноваженої особи провести перевірку правочинів на нікчемність, оформлювати такий висновок своїм наказом, а, навпаки, містять його обовязок направити письмове повідомлення про нікчемність правочину (у тому числі договору) контрагенту за таким правочином (у тому числі договором) із посиланням на відповідну норму закону, у якій зазначені підстави нікчемності, вжити заходи для витребування (повернення) майна (коштів) банку та у разі неповернення майна застосувати наслідки недійсності нікчемного договору в судовому порядку.

Таким чином, звернення до суду з позовними вимогами про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину з визначенням способу виконання рішення в даному випадку виключає можливість розгляду таких позовних вимог по суті в звязку з невірно обраним позивачем способом захисту його порушених прав.

На момент звернення з позовною заявою Банк не довів належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 33, 34, 36 ГПК України, хто є власником майнових прав за Спірним договором.

Разом з тим, слід зазначити, що станом на час укладання Спірного договору Позивач не заявляв претензій до Відповідача і не ставив питань щодо задоволення своїх майнових вимог по погашенню кредиту та процентів по ньому за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Матеріали справи не містять доказів направлення відповідного письмового повідомлення. Таким чином, станом на 14.03.2014р. у Позивача не існувало майнових вимог до Відповідача за Іпотечним договором від 28.04.2012р.

Стаття 236 ЦК України визначає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

В позовній заяві вказується на нікчемність Спірного договору від 14.03.2014р. за дефектом його змісту, у зв`язку із незаконністю договору згідно п.1 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції Закону №1586-VII від 04.07.2014р. Проте, на дату укладення Спірного договору ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не містила положення, яке вказувало на нікчемність такого договору, тому дана норма не може бути застосована для визнання нікчемним договору. Така ж позиція викладена у постанові ВГСУ від 15.09.2015р. по справі №916/1223/15-г щодо аналогічних правовідносин.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом вірно досліджено обставини щодо стану основного зобов'язання за Кредитним договором та зясовано відсутність звернення стягнення на предмет Іпотечного договору саме на момент вчинення спірного правочину, з огляду на що рішення від 21.09.2015р. винесено при повному зясуванні та дослідженні всіх обставин справи з правомірним застосуванням норм діючого законодавства, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Порто-Франко" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 21.09.2015р. у справі №916/1242/15-г - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя Т.Я. Гладишева

Cуддя Я.Ф. Савицький