РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-72/11560-2012 26.11.15 р.

За позовом Малого підприємства-товариства з обмеженою відповідальністю "Олісма"

до Антимонопольного комітету України

про визнання частково недійсним рішення

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю № 1214/1 від 12.06.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю № 300-122/01-5448 від 25.05.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду міста Києва знаходилась справа № 5011-72/11560-2012 за позовом Малого підприємства-товариство з обмеженою відповідальністю "Олісма" до Антимонопольного комітету України про визнання частково недійсним рішення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.04.2014 р. задоволено позовні вимоги Малого підприємства-товариство з обмеженою відповідальністю "Олісма".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2014 р. рішення господарського суду міста Києва залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.08.2014 р. рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2014 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2014 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням № 04-23/695 від 12.08.2014 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу передано для розгляду судді Зеленіній Н.І.

Ухвалою від 18.08.2014 р. суддею Зеленіною Н.І. справу № 5011-72/11560-2012 прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 11.09.2014 р.

У судовому засіданні 11.09.2014 р. на обговорення сторін поставлено питання щодо призначення у справі судової експертизи та оголошено перерву до 23.09.2014 р.

22.09.2014 р. від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, у яких позивач не заперечує проти призначення у справі судової експертизи.

Від відповідача 22.09.2014 р. надійшли пояснення, у яких відповідач проти призначення у справі судової експертизи заперечує.

Ухвалами суду від 23.09.2014 р. у справі призначено комплексну судову товарознавчо-технологічну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54), та зупинено провадження у справі.

03.12.2014 р. до господарського суду міста Києва з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист № 6197 від 21.11.2014 р., у якому запропоновано змінити формулювання питань, поставлених на вирішення експерта.

18.12.2014 р. від позивача надійшло клопотання щодо зміни формулювання питань, поставлених на вирішення експерта.

До господарського суду міста Києва з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз повернулись матеріали справи № 5011-72/11560-2012.

Ухвалою від 15.01.2015 р. змінено перші три питання, поставлені на вирішення експерта.

19.05.2015 р. до господарського суду міста Києва з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз повернулись матеріали справи № 5011-72/11560-2012 та висновок судової експертизи.

У подальшому матеріали справи неодноразово скеровувались до Київського апеляційного господарського суду та Вищого господарського суду України у зв'язку з оскарженням ухвали господарського суду міста Києва від 15.01.2015 р.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.10.2015 р. залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 р. та ухвалу господарського суду міста Києва від 15.01.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.11.2015 р. поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.11.2015 р.

17.11.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшли пояснення по справі.

Від позивача 17.11.2015 р. надійшли пояснення по справі.

У судовому засіданні 17.11.2015 р. оголошувалась перерва до 19.11.2015 р.

У судовому засіданні 19.11.2015 р. представником позивача подано клопотання про оголошення перерви у засіданні.

У судовому засіданні 19.11.2015 р. оголошувалась перерва до 26.11.2015 р.

26.11.2015 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 26.11.2015 р. представник позивача підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечила.

У судовому засіданні 26.11.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Антимонопольного комітету України (надалі відповідач, Комітет) від 13.06.2012 р. №355-р у справі №242-26.13/149-11 (надалі Рішення), зокрема, визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Олісма» (надалі МП ТОВ «Олісма», позивач) та тринадцять інших господарських товариств, узгодивши свою поведінку під час спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини ресурсу І-IV кварталів 2011 року, вчинили порушення, передбачене пунктом 4 частини 2 статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціонів (пункт 1 Рішення); за вказане порушення накладено на МП ТОВ «Олісма» штраф у розмірі 6 772 000,00 грн. (п.9 Рішення).

Комітет у рішенні від 13.06.2012 р. №355-р у справі №242-26.13/149-11, яке оскаржено позивачем, зазначає наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Олісма» є юридичною особою, здійснює свою діяльність на підставі статуту, затвердженого зборами учасників МП ТОВ «Олісма» 11.11.2004р., згідно з чинним законодавством України. Основними видами діяльності МП ТОВ «Олісма» є: виробництво нових меблів, виготовлення і ремонт меблів на замовлення, виробництво меблів для офісів та магазинів; гуртова торгівля офісними меблями, роздрібна торгівля меблями; виготовлення столярних виробів та будівельних деталей, виконання будівельно-ремонтних робіт; інша виробничо-господарська, фінансова та цивільно-правова діяльність, що не заборонена законодавством України.

Аукціон спосіб продажу необробленої деревини, згідно з яким покупцем визнається учасник аукціону, який запропонував найвищу ціну за необроблену деревину. Отже, продаж товарів передбачає цінову конкуренцію між його учасниками. Відповідно до пункту 1.4 Положення про організацію та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини, затвердженого наказом Державного комітету лісового господарства України від 19.02.2007р. №42, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 лютого 2007 року за №164/13431, технологічна сировина, баланси та сировина для виготовлення лущеного шпону реалізується лише субєктам господарської діяльності, які мають власне плитне, фанерне та целюлозно-паперове виробництво на спеціалізованих торгах на біржі в одну аукціонну сесію з іншою необробленою деревиною.

Реалізація зазначеної вище необробленої деревини на 2011 рік здійснювалась шляхом проведення спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини на I-IV квартал 2011 року, а саме: 22 грудня 2010 року, місце проведення ТБ «Українська спеціалізована лісова біржа»; 22 лютого 2011 року, 20 травня 2011 року, 02 вересня 2011 року, місце проведення ТБ «Київська агропромислова біржа».

Учасники Асоціації меблевих, деревообробних підприємств та організацій «Меблідеревпром» під час кожного з аукціонів в абсолютній більшості випадків не конкурували між собою за лоти, на які вони подавали заявки, і за які між ними мала б відбуватись конкуренція, що не може бути пояснено обєктивними причинами, і з приводу чого не було надано обґрунтованих пояснень відповідачами під час розгляду справи, зокрема, під час слухань у справі та на подання про попередні висновки за результатами розгляду справи.

Представники учасників Асоціації узгоджували дії, спрямовані на обмеження, а то й усунення цінової конкуренції під час проведення спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини ресурсу I-IV кварталів 2011 року, а покупці необробленої деревини діяли погоджено під час участі у спеціалізованих аукціонах з продажу необробленої деревини (як на етапі підготовки, так і під час їх проведення). В результаті таких дій учасники Асоціації суттєво обмежили, а в IV кварталі 2011 року взагалі усунули конкуренцію під час закупівлі необробленої деревини. Внаслідок чого, всупереч закріпленому в законодавстві конкурентному механізму продажу деревини, її продаж відбувався в умовах фактичного розподілу лотів між учасниками Асоціації.

За таких обставин, Комітет дійшов висновку, зокрема, що позивач вчинив порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів аукціонів.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим рішенням, просить суд визнати його недійсним в частині визнання вчинення ним порушення, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів аукціонів; та в частині накладення на позивача штрафу за таке порушення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що в оскаржуваному Рішенні відповідач обєднав різні ринки (учасників різних ринків), чим порушив Методику визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання, неправильно встановивши «товарні межі» відповідного ринку, а відтак і стан конкуренції на ньому.

Як вказує позивач, більшість учасників Асоціації у своїй господарській діяльності використовують технічну сировину та баланси (необроблена деревина низької якості) для виробництва деревоволокнистих та деревостружкових панелей, плит, столярних виробів; для цієї мети сорт деревини не має значення. 95% виробництва МП ТОВ «Олісма», на відміну від інших учасників Асоціації, спрямоване на виготовлення гнуто-клеєних деталей для меблів IKEA, де може бути використана виключно особлива фанерна сировина для лущення (необроблена деревина найвищої якості); інші види деревини для цієї мети категорично не підходять.

З урахуванням специфіки виробництва, поведінка МП ТОВ «Олісма» на аукціонах щодо придбання лотів за стартовою ціною була економічно обґрунтованою та зумовленою обєктивними обставинами (а не змовою з іншими учасниками), оскільки початкова ціна лотів вже перевищувала ринкову і придбавати її за вищою ціною не було жодного економічного змісту.

Також, позивач зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Комітетом не доведено та не встановлено усіх ознак порушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Одночасне небажання учасників аукціонів купувати необроблену деревину за завищеними цінами ще не означає, що між ними була змова в розумінні ч.2 ст.6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

В силу положень ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України"; Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Статтею 3 зазначеного Закону визначено, до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції"; "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог закону та в межах повноважень Комітету, а обставини, встановлені у ньому, являються доведеними та відповідають дійсності.

Крім того, відповідач зазначає, що законність та обґрунтованість оспорюваного Рішення вже неодноразово встановлювалась господарськими судами (рішення господарського суду міста Києва та постанови апеляційної і касаційної інстанцій у справах №5011-76/11022-2012, №5011-72/11490-2012, №5011-59/14445-2012, №5011-23/10531-2012, №5011-76/11613-2012, №5011-64/11393-2012, №5011-72/11785-2012, №5011-72/1492-2012, відтак, встановлені судовими актами обставини не підлягають доказуванню у даній справі.

Статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, з урахуванням вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 07.08.2014 р. у даній справі, суд відзначає наступне.

Розпорядженням АМКУ від 5 березня 2002 року №49-р «Про затвердження Методики визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку» затверджена відповідна Методика, яка, зокрема, призначена для аналізу діяльності суб'єктів господарювання, груп суб'єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках (п.1.2. Методики).

Згідно з п.1.3 Методики, метою визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку є отримання необхідної інформації для прийняття рішень з питань розвитку і захисту економічної конкуренції, зокрема демонополізації економіки, антимонопольного регулювання, контролю за узгодженими діями, концентрацією; контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції; захисту інтересів суб'єктів господарювання, груп суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень.

Пунктом 15.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №15 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» розяснено, що норми чинного законодавства України не містять якогось вичерпного переліку можливих ринків товарів. Таким чином, для встановлення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій на тому чи іншому ринку АМКУ перш за все зобовязаний визначити відповідний ринок та його товарні межі.

Товарні межі ринку товар (товарна група), сукупність схожих, однорідних предметів господарського обороту, в межах якої споживач за звичайних умов може перейти від споживання певного виду предметів господарського обороту до споживання іншого (п.1.3 Методики).

Відповідно до п.5.1. Методики, товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого. Формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп) здійснюється із переліку товарів, які мають для продавців, покупців ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи), за показниками взаємозамінності. При проведенні дослідження необхідно врахувати, що взаємозамінні товари належать до групи однорідних товарів (товарних груп), які розглядаються споживачем як один і той же товар (товарна група; п.5.2. Методики).

Відповідно до п.15.5. постанови Пленуму ВГСУ№ 15 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами АМКУ відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002р. №49-р.

Як вбачається з тексту оскаржуваного Рішення, усі види необробленої деревини, які реалізовувались на спеціалізованих аукціонах з продажу необробленої деревини ресурсу I-IV кварталів 2011 року технологічна сировина, баланси, фанерна сировина для лущення обєднані АМКУ в одну товарну групу з товарними межами «необроблена деревина». Однак, АМКУ, всупереч положенням Методики, не надав суду доказів здійснення ним порівняння видів деревини за показниками взаємозамінності.

Матеріалами справи підтверджується, що основний вид діяльності МП ТОВ «Олісма» - виготовлення гнуто-клеєних виробів з лущеного шпону. З цією метою МП ТОВ «Олісма» використовує виключно фанерну сировину для лущення, яка є окремим видом необробленої деревини. В процесі виробництва гнуто-клеєних виробів сировина для виготовлення лущеного шпону (фанерна сировина для лущення) не може бути замінена іншими видами необробленої деревини, такими як технічна сировина тощо.

З метою перевірки належності фанерної сировини для лущення до окремого товарного ринку та зясування можливості для МП ТОВ «Олісма», як споживача виключно вказаної сировини, перейти в процесі здійснення господарської діяльності на інші види необробленої деревини, суд призначив комплексну судову товарознавчо-технологічну експертизу, проведення якої було доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Висновком комплексної судової товарознавчої та технологічної експертизи №1066/1075 від 12.04.2015 р. встановлено, що основною для виготовлення товарів МП ТОВ «Олісма» є фансировина для лущення круглі лісоматеріали, що відповідають за якістю вимогам технології виготовлення лущеного шпону. Зовнішніми замовниками товарів МП ТОВ «Олісма» встановлено ряд суворих вимог до якості фансировини для лущення та її похідних - шпону та фанери, зокрема, заборонено використовувати матеріал, який може зменшити міцність та/або функціональність виробу.

Висновком експертизи №1066/1075 від 12.04.2015 р. також встановлено, що сировина для виготовлення лущеного шпону (фанерна сировина для лущення) окремий вид необробленої деревини, який не є взаємозамінним з іншими видами необробленої деревини (технологічна сировина та баланс) у звязку з недостатнім рівнем якості. Крім того, підприємства-виробники, які у власній діяльності використовують виключно фанерну сировину для лущення за звичайних умов не можуть перейти на виготовлення товарів з технологічної сировини і балансів під загрозою значного зниження виходу готової продукції та нерентабельності виробництва.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що фанерна сировина для лущення, яку використовує позивач, є окремим видом необробленої деревини, який не є взаємозамінним з іншими видами необробленої деревини (технологічною сировиною та балансами). Інші види необробленої деревини позивач в процесі здійснення своєї господарської діяльності не використовує і не закуповує відповідну сировину, а отже, не міг приймати участь у змові щодо їх закупівлі.

Так, зібраними у матеріалах справи доказами підтверджується, що під час проведення спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини ресурсу I-IV кварталів 2011 року, які відбувались 22 грудня 2010 року на ТБ «Українська спеціалізована лісова біржа» та 22 лютого 2011 року, 20 травня 2011 року, 02 вересня 2011 року на ТБ «Київська агропромислова біржа» МП ТОВ «Олісма» подавало заявки виключно на лоти фанерної сировини для лущення та не приймало участі у придбанні інших видів необробленої деревини, таких як технологічна сировина та баланс.

Крім того, більша частина споживачів саме фанерної сировини для лущення учасників спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини ресурсу I-IV кварталів 2011 року це субєкти господарювання, які не є учасниками Асоціації меблевих деревообробних підприємств та організацій «Меблідеревпром». Особами, які не являються учасниками Асоціації «Меблідеревпром» було закуплено не менше, ніж 37% усього обєму фансировини, проданого на спеціалізованих аукціонах. Зазначена обставина спростовує твердження АМКУ про відсутність конкурентного змагання (абз.3 стор.11, абз.4 стор.12, абз.7 стор.13, абз.3 стор.15 Рішення), оскільки на ринку закупівель фансировини позиції субєктів господарювання були відносно рівні незалежно від їхньої участі в Асоціації. У Рішенні №355-р АМКУ не надано доказів, що на ринку фансировини була відсутня конкуренція щодо закупівлі фанерної сировини для лущення.

При цьому, частка фанерної сировини щодо усієї виставленої на торги необробленої деревини становила 11%. Обсяг купленої МП ТОВ «Олісма» фансировини становив 2,37% від загальної кількості фансировини, виставленої для продажу на спецаукціонах. Частка купленої МП ТОВ «Олісма» фансировини складає 0,27% від загальної кількості необробленої деревини, що була виставлена на продаж на спецаукціонах.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими посилання позивача на наявність конкуренції на ринку фансировини для лущення та недослідження Комітетом впливу придбання незначної за кількістю частки на хід проведення спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини ресурсу I-IV кварталів 2011 року; та її впливу на результати аукціонів.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що внаслідок не розмежування ринку фанерної сировини для лущення з іншими ринками необробленої деревини, не визначення товарних меж ринку фансировини, Комітет дійшов помилкових висновків про можливість участі МП ТОВ «Олісма» у антиконкурентних узгоджених діях щодо закупівлі необробленої деревини, яка не використовується МП ТОВ «Олісма» у виробничій діяльності та на яку МП ТОВ «Олісма» не подавало заявок на придбання.

Крім того, з оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не визначив рівень конкуренції безпосередньо на ринку фанерної сировини для лущення під час проведення аукціонів та можливості МП ТОВ «Олісма» впливати на загальні результати спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини ресурсу I-IV кварталів 2011 року.

У той же час, товарні межі ринку, який підлягав дослідженню Комітетом, повинні визначатись, зокрема, з урахуванням відповідних чітко визначених споживчих та якісних властивостей товарів та з порівнянням товарів за показниками взаємозамінності, що викладені в абзацах 3-7 пункту 5.1. Методики. Комітет повинен визначати товарні межі ринку, порушення на якому підлягає встановленню встановити.

Вказана правова позиція висловлена Вищим господарським судом, зокрема, у постанові від 26.10.2010 р. у справі №14/447.

З приводу доводів позивача про те, що поведінка МП ТОВ «Олісма» на аукціонах щодо придбання лотів за стартовою ціною була економічно обґрунтованою та зумовленою обєктивними обставинами, оскільки початкова ціна лотів вже перевищувала ринкову і придбавати її за вищою ціною не було жодного економічного змісту, судом встановлено наступне.

Позивач посилається на те, що на прийняття рішень про купівлю чи відмову купувати лоти фанерної сировини для лущення, на які МП ТОВ «Олісма» подавало заявку, впливали ряд економічних факторів: різке зростання цін на фансировину в 2011р., можливість купувати фансировину у інших постачальників, невідшкодовані суми експортного ПДВ тощо. При цьому, основною причиною своєї поведінки на спеціалізованих аукціонах з продажу необробленої деревини ресурсу I-IV кварталів 2011 року, які відбувались 22 грудня 2010 року, 22 лютого 2011 року, 20 травня 2011 року, 02 вересня 2011 року щодо придбання лотів фанерної сировини для лущення за стартовою ціною та відмови від цінового змагання за зазначені лоти фанерної сировини, позивач називає завищення стартової аукціонної ціни на фансировину підприємствами-продавцями, в результаті чого подальша конкуренція щодо підняття ціни була економічно недоцільною.

Відповідно до Висновку судово-економічної експертизи №7434/13-45 від 09.01.2014р., документально підтверджується економічна обґрунтованість придбання лотів за стартовою ціною МП ТОВ «Олісма» на спеціалізованих аукціонах з продажу необробленої сировини, що проводились 22 грудня 2010 року на Товарній біржі «Українська спеціалізована лісова біржа» та 22 лютого, 20 травня, та 02 вересня 2011 року на ТБ «Київська агропромислова біржа».

Також, документально підтверджується економічна обґрунтованість відмови від цінового змагання за лоти необробленої сировини (фанерної сировини) МП ТОВ «Олісма» на спеціалізованих аукціонах з продажу необробленої сировини, що проводились 22 грудня 2010 року на Товарній біржі «Українська спеціалізована лісова біржа» та 22 лютого 2011 року на ТБ «Київська агропромислова біржа».

Встановити документальне підтвердження економічної обґрунтованості відмови від цінового змагання за лоти необробленої сировини (фанерної сировини) МП ТОВ «Олісма» на загальному спеціалізованому аукціоні з продажу необробленої сировини, що проводився ТБ «Київська агропромислова біржа» 20 травня 2011 року не видається за можливе (с.40 Висновку №7434/13-45).

Разом з тим, на с.8 Висновку №7434/13-45 судовим експертом вказано, що за результатами дослідження наданих додаткових документів у листі АМКУ від 04.10.2013р. №300-20.3/03-9745 на 18 арк. встановлено відсутність документів, які б містили дані товарної біржі «Українська біржа» за результатами торгів на аукціоні 22 грудня 2010 року; загального спеціалізованого аукціону за результатами торгів на аукціоні 22 лютого 2011 року; загального спеціалізованого аукціону за результатами торгів на аукціоні 20 травня 2011 року; товарної біржі «Київська агропромислова біржа» за результатами торгів на аукціоні 02 вересня 2011 року.

Комітет не надав на клопотання судового експерта доказів, які б містили дані про вивчення АМКУ при прийнятті оскаржуваного Рішення даних аукціонів про фактичні ціни на фанерну сировину за результатами торгів на аукціоні 22 грудня 2010 року, 22 лютого 2011 року, 20 травня 2011 року, 02 вересня 2011 року за лотами, на які були подані заявки МП ТОВ «Олісма».

З Висновку експерта №7434/13-45 також вбачається, що, незалежно від своєї участі в Асоціації меблевих, деревообробних підприємств та організацій «Меблідеревпром», позивач купував би на спеціалізованих аукціонах з продажу необробленої деревини ресурсу I-IV кварталів 2011 року, які відбувались 22 грудня 2010 року на ТБ «Українська спеціалізована лісова біржа» та 22 лютого 2011 року, 20 травня 2011 року, 02 вересня 2011 року на ТБ «Київська агропромислова біржа» необроблену сировину (фанерну сировину) лише за стартовою ціною та у будь-якому випадку відмовилося б від цінового змагання (тобто підняття ціни) за лоти в силу вже завищених стартових цін.

Таким чином, поведінка МП ТОВ «Олісма» на спеціалізованих аукціонах з продажу необробленої деревини ресурсу I-IV кварталів 2011 року, які відбувались 22 грудня 2010 року на ТБ «Українська спеціалізована лісова біржа» та 22 лютого 2011 року, 20 травня 2011 року, 02 вересня 2011 року на ТБ «Київська агропромислова біржа» була економічно обґрунтованою та зумовлена обєктивними причинами, а у Рішенні №355-р відсутні належні та допустимі докази узгодженості такої поведінки МП ТОВ «Олісма» з іншими субєктами господарювання та докази встановлення АМКУ відсутності інших обєктивних чинників, які могли вплинути на поведінку МП ТОВ «Олісма».

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», узгодженими діями є укладення суб'єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об'єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб'єктів господарювання. Згідно з приписами ч.1 ст.6 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Відтак, обовязковою обставиною, яка повинна бути встановлена для кваліфікації дій субєктів господарювання за ч.2 ст.6 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», є погодженість (узгодженість) таких дій між субєктами господарювання (саме за антиконкурентні узгоджені дії настає відповідальність згідно з п.1 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції»). Така погодженість (домовленість) має бути доведена органом АМКУ (навіть у випадку відсутності формалізованого документа (угоди, рішення тощо) між учасниками змови). При цьому, орган АМК України зобовязаний наводити докази узгоджених дій або ж у формі відповідних письмових угод чи рішень, або ж довести наявність погодженої поведінки між субєктами господарювання, та зясувати, що певні дії суб'єктів господарювання є результатом саме попередньої змови між ними (тобто результатом антиконкурентних узгоджених дій), а не результатом обєктивних причин чи обставин (специфіки) того чи іншого товарного ринку, а також встановити, що такі дії були б неможливими без попередніх контактів (домовленостей) між конкурентами.

Як зазначено в п. 8.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», на АМКУ покладається обов'язок не лише доведення однотипної і одночасної (синхронної) поведінки суб'єктів господарювання на ринку, а й установлення шляхом економічного аналізу ринку (в тому числі, за необхідності, шляхом залучення спеціалістів та експертів) відсутності інших, крім попередньої змови, чинників (пояснень) паралельної поведінки таких суб'єктів господарювання».

Відповідно до п. 8.2 цієї ж постанови Пленуму, для кваліфікації дій (бездіяльності) суб'єктів господарювання на ринку товарів як антиконкурентних узгоджених дій у вигляді схожих дій (бездіяльність) на ринку товару (і які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції) не вимагається обов'язкове встановлення та доведення факту чи фактів формального узгодження зазначених дій, в тому числі укладення відповідної угоди (угод). Це порушення установлюється за результатами такого аналізу органом Антимонопольного комітету України ситуації на ринку товару, який: свідчить про погодженість конкурентної поведінки суб'єктів господарювання; спростовує наявність об'єктивних причин для вчинення зазначених дій. Пов'язані з наведеним обставини з'ясовуються і доводяться відповідним органом Антимонопольного комітету України.

Саме АМКУ має довести безпідставність посилання заінтересованої особи на інші чинники, що можуть позначатися на поведінці суб'єкта господарювання (зокрема, на специфіку відповідного товарного ринку; тривалість та вартість зберігання товару; час та вартість доставки; витрати на реалізацію товару тощо (абз.4 п.8.3 постанови Пленуму ВГСУ №15).

Таким чином, Комітет не встановив шляхом економічного аналізу ринку наявність або відсутність інших чинників (пояснень) поведінки МП ТОВ «Олісма». У матеріалах справи відсутні докази здійснення АМКУ належного аналізу причин ринкової поведінки МП ТОВ «Олісма» на спеціалізованих аукціонах з продажу необробленої деревини ресурсу I-IV кварталів 2011 року, які відбувались 22 грудня 2010 року, 22 лютого 2011 року, 20 травня 2011 року, 02 вересня 2011 року.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з позицією позивача про те, що матеріалами справи, в тому числі Висновком експерта №7434/13-45, підтверджується що поведінка МП ТОВ «Олісма» відповідала ринковим умовам, що склались на момент проведення спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини; висновок експерта доводить економічну обґрунтованість та обєктивну зумовленість поведінки МП ТОВ «Олісма» на спеціалізованих аукціонах з продажу необробленої деревини ресурсу I-IV кварталів 2011 року, які відбувались 22 грудня 2010 року, 22 лютого 2011 року, 20 травня 2011 року, 02 вересня 2011 року щодо придбання лотів необробленої деревини фанерної сировини для лущення за стартовою ціною та відмови від цінового змагання за лоти необробленої сировини (фанерної сировини). Разом з цим, оскаржуване Рішення відповідача та матеріали справи не містять доказів дослідження Комітетом економічної обґрунтованості поведінки МП ТОВ «Олісма» та наявності обєктивних чинників, які могли позначатися на поведінці МП ТОВ «Олісма» на ринку фансировини.

Положеннями ч. 2 ст. 41 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що обовязок щодо збору доказів у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції покладено саме на Антимонопольний комітет України та його територіальні відділення незалежно від місцезнаходження доказів.

За таких обставин, суд звертає увагу на те, що для кваліфікації дій МП ТОВ «Олісма» як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (антиконкурентні узгоджені дії у формі спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів), відповідач повинен був встановити та довести в сукупності:

- наявність протиправної домовленості (факту змови чи погодження іншим чином) між МП ТОВ «Олісма» та іншими суб'єктами господарювання споживачами фанерної сировини для лущення, спрямованої на усунення, недопущення чи обмеження конкуренції в процесі аукціонів;

- що предметом такої домовленості був саме зміст цінових пропозицій (оскільки саме завдяки найвищій запропонованій ціні забезпечується перемога учасника у спецаукціоні);

- що мала місце фактична відсутність конкурсу/конкуренції на ринку фанерної сировини для лущення внаслідок узгодження учасниками аукціонів відповідної поведінки, а не зумовлена специфікою відповідного товарного ринку;

- що через відмову МП ТОВ «Олісма» придбавати лоти фанерної сировини за цінами, що вищі за стартові, настали негативні наслідки у вигляді спотворення результатів торгів фанерної сировини для лущення;

- що не було будь-яких інших об'єктивних чинників, які можуть позначатись на поведінці МП ТОВ «Олісма» на ринку фанерної сировини для лущення, тобто, довести, що єдиним поясненням такої поведінки МП ТОВ «Олісма» є його домовленість з іншими суб'єктами господарювання споживачами фанерної сировини для лущення щодо координації ними своєї поведінки на цьому ринку, а наявність будь-яких інших обєктивних чинників спростувати.

Відповідно до ст. ст. 5, 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», антиконкурентні узгоджені дії є різновидом узгоджених дій, які, згідно з ст.5 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», можуть здійснюватися шляхом укладення 1) угод між субєктами господарювання, 2) прийняття їхніми обєднаннями рішень або 3) іншої погодженої конкурентної поведінки (діяльність, бездіяльність) субєктів господарювання. Отже, обовязковою (необхідною) умовою (обставиною), яка повинна бути встановлена для кваліфікації дій субєктів господарювання за ст.6 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», є погодженість (узгодженість) дій чи бездіяльності між субєктами господарювання. Така змова повинна бути доведена (навіть у випадку відсутності формалізованого документа (угоди, рішення тощо) між учасниками змови).

У якості доказів встановлення погодженості (узгодженості) дій чи бездіяльності між МП ТОВ «Олісма» та субєктами господарювання, які є учасниками Асоціації меблевих, деревообробних підприємств та організацій «Меблідеревпром», Комітет посилається на копії отриманих під час перевірки аудіозаписів нарад і зустрічей в Асоціації представників її учасників, які у подальшому брали участь в аукціонах (акт запису аудіо файлів від 28.09.2011р. на оптичний носій інформації типу CD (DVD)-Recordable фірми Verbatium під серійним номером 824228 LC 26842 із загальним обсягом записаної інформації 438 Мб на диску); копію Акта №27 перевірки дотримання законодавства про захист економічної конкуренції Асоціацією меблевих, деревообробних підприємств та організацій «Меблідеревпром» від 31 жовтня 2011р., у якому на стор.11-16 наведені стенограми зазначених вище записів; наказ МП ТОВ «Олісма» від 29.08.2011р. №73В про відрядження директора МП ТОВ «Олісма» ОСОБА_3 29.08.2011р. до Асоціації «Меблідеревпром» у звязку з виробничою необхідністю; листи Асоціації, які вона відправляла своїм учасниками поштовим та електронним звязком з повідомленнями про робочі зустрічі та порядок денний.

Відповідач зазначає, що матеріали нарад та зустрічей в Асоціації, які проходили під головуванням президента Асоціації ОСОБА_4 «за участю всіх або більшості учасників спеціалізованих аукціонів членів Асоціації», прямо свідчать про домовленість між МП ТОВ «Олісма» та учасниками спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини членами Асоціації про розподіл необробленої деревини, що виставлялася на спеціалізовані аукціони.

Проте, зі змісту оскаржуваного Рішення та матеріалів справи не вбачається можливим зробити однозначний висновок про участь представників МП ТОВ «Олісма», які наділені повноваженнями формувати цінову поведінку МП ТОВ «Олісма», у досягненні домовленостей саме щодо координації поведінки МП ТОВ «Олісма» з іншими учасниками спеціалізованих аукціонів та щодо участі безпосередньо МП ТОВ «Олісма» у погодженій поведінці щодо спотворення результатів спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини ресурсу I-IV кварталів 2011 року, які відбувались 22 грудня 2010 року на ТБ «Українська спеціалізована лісова біржа» та 22 лютого 2011 року, 20 травня 2011 року, 02 вересня 2011 року на ТБ «Київська агропромислова біржа».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що обставини щодо узгодженості поведінки саме МП ТОВ «Олісма» з іншими субєктами господарювання членами Асоціації меблевих, деревообробних підприємств та організацій «Меблідеревпром» під час спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини ресурсу І-IV кварталів 2011 року, які відбувались 22 грудня 2010 року, 22 лютого 2011 року, 20 травня 2011 року, 02 вересня 2011 року щодо придбання лотів необробленої деревини фанерної сировини для лущення за стартовою ціною та відмови від цінового змагання за зазначені лоти фанерної сировини (тобто вчинення МП ТОВ «Олісма» порушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.6 та п.1 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціонів) не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Такі висновки узгоджуються з наступною судовою практикою Вищого господарського суду України:

Вищий господарський суд України в оглядовому листі №01-06/2304/14 від 24.12.2014р. зазначив, що правове значення для кваліфікації дій субєктів господарювання - учасників конкурсу як антиконкурентних узгоджених має фактична відсутність конкурсу внаслідок узгодження учасниками відповідної поведінки.

Правова позиція Вищого господарського суду України у подібних правовідносинах викладена, зокрема, у постанові від 11.02.2014 р. у справі №917/856/13, відповідно до якої ВГСУ зазначив, що суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення, не врахував того, що сама узгоджена поведінка учасників торгів не відповідає суті конкурсу і, безпідставно ототожнивши формальну кількість учасників торгів та їх пропозиції із змагальністю, неправильно застосував пункт 4 частини другої статті 6 Закону. Внаслідок цього апеляційний суд помилково залишив поза увагою те, що в даному випадку негативним наслідком має бути сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки конкурсантами). При цьому саме відповідні докази такого спотворення підлягали дослідженню та оцінці судом. Для визначення дійсного правового змісту антиконкуретних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, правове значення має фактична відсутність конкурсу внаслідок узгодження конкурсантами відповідної поведінки.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 20.08.2014р. у справі №922/597/14 та від 03.02.2015 р. у справі №924/814/14.

Крім того, у постанові ВГСУ від 18.03.2014 р. у справі №912/1337/13 зазначено, що суди правильно виходили з того, що відповідач не довів наявності тих обставин, які б могли мати значення для справи та які було визнано встановленими. Такі висновки попередніх судових інстанцій наявними матеріалами справи не спростовуються та не суперечать зібраним відповідачем доказам, із сукупності яких вбачається, що на підтвердження протиправної узгодженості в діях конкурсантів, відповідач послався виключно лише на зовнішні ознаки, які могли свідчити про те, що між ними, тобто між конкурсантами, дійсно відбувався обмін інформацією при оформленні конкурсної документації. В той же час відповідачем, як вбачається із змісту прийнятого ним рішення, не було наведено будь-яких доказів, які б могли свідчити про те, що обмін інформацією між зазначеними особами розповсюджувався також і на суть зроблених ними конкурсних пропозицій з метою забезпечення прийняття за наслідками проведеного конкурсу потрібного ним рішення. Зокрема, в оспорюваному рішенні відсутні будь-які вказівки про дослідження відповідачем формування розрахунку цінової складової пропозицій, зроблених кожним з конкурсантів на предмет їх економічного походження (така ж позиція викладена у постановах від 25.11.2014р. у справі №912/1298/13, від 21.10.2015 р. у справі № 923/1899/14).

У постанові від 26.11.2014 р. у справі №912/1600/14 ВГСУ вказав, що на підтвердження протиправної узгодженості в діях позивачів ОСОБА_5 обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України послалося виключно на зовнішні ознаки, які могли свідчити про те, що між учасниками процедури закупівлі на конкурсних торгах відбувся обмін інформацією при оформленні конкурсної документації. Проте, зі змісту прийнятого рішення не випливає, що обмін інформацією розповсюджувався також на суть конкурсних пропозицій з метою забезпечення прийняття за наслідками проведених торгів потрібного їм рішення, зокрема, у рішенні відсутні будь-які вказівки про дослідження відповідачем обставин, пов'язаних з формуванням розрахунку цінової складової пропозицій, зроблених кожним з учасників на предмет їх економічного походження.

Крім того, у постановах від 18.08.2015р. у справі №910/4901/15-г та постановою від 22.09.2015 р. у справі №912/490/15-г, ВГСУ звернув увагу на «взаємозалежність цінових пропозицій та способів їх розрахунку від специфіки робіт, які були предметом закупівлі; на недоведеність територіальним відділенням АМК у розгляді справи відсутності у Товариства і ТОВ «Енерговугіллявидобування» об'єктивних причин для вчинення схожих дій; на неспростування територіальним відділенням існування інших, крім узгоджених антиконкурентних дій, факторів, які впливали б на поведінку суб'єктів господарювання у формуванні ними своїх конкурсних пропозицій».

Постановою від 22.09.2015р. у справі №922/445/15 ВГСУ звернув увагу на те, що «кожен суб'єкт господарювання має право встановлювати ціни за своїм власним переконанням та визначати їх з метою отримання прибутку з урахуванням власних економічних інтересів. Територіальним відділенням АМК не спростовано існування інших, крім узгоджених антиконкурентних дій, факторів (умов), які впливали б на поведінку суб'єктів господарювання у формуванні ними своїх конкурсних пропозицій. Невиконання ж скаржником свого процесуального обов'язку щодо доведення в судах попередніх інстанцій належними доказами тих обставин, на які він посилався в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог (статті 43, 33 і 34 ГПК України), не може бути надолужене в суді касаційної інстанції в силу наведеного припису статті 1117 названого Кодексу. Не може бути прийнято й посилання прокуратури Харківської області на постанови Вищого господарського суду України, оскільки останні прийнято на підставі іншої з'ясованої попередніми судовими інстанціями фактично-доказової бази, ніж у даній справі, в залежності від чого й було прийнято відповідні судові рішення».

Висновок же органу Антимонопольного комітету України щодо відсутності у суб'єкта господарювання об'єктивних причин для вчинення схожих дій (бездіяльності) має ґрунтуватися на результатах дослідження усієї сукупності факторів, що об'єктивно (незалежно від суб'єкта господарювання) впливають на його поведінку у спірних відносинах, а не бути наслідком обмеженого кола факторів (наприклад, тільки ціни придбання товару). Зокрема, суд має з'ясовувати, чи зазначено в рішенні органу Антимонопольного комітету України докази обмеження конкуренції внаслідок дій (бездіяльності) суб'єкта господарювання або іншого негативного впливу таких дій (бездіяльності) на стан конкуренції на визначеному відповідним органом ринку, протягом певного періоду часу, чи досліджено в такому рішенні динаміку цін, обставини і мотиви їх підвищення або зниження, обґрунтованість зміни цін, співвідношення дій (бездіяльності) суб'єкта господарювання з поведінкою інших учасників товарного ринку, в тому числі й тих, що не притягалися до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, витрати суб'єкта господарювання, які впливають на вартість товару, тощо (постанова ВГСУ від 29.09.2015р. у справі №910/3551/15-г).

Стосовно тверджень Комітету про встановлення законності оспорюваного рішення при розгляді господарськими судами справ №5011-76/11022-2012, №5011-72/11490-2012, №5011-59/14445-2012, №5011-23/10531-2012, №5011-76/11613-2012, №5011-64/11393-2012, №5011-72/11785-2012, №5011-72/1492-2012, суд зазначає наступне.

Вищий господарський суд України, направляючи справу №5011-72/11560-2012 на новий розгляд, зазначив, що «наведеним обставинам відповідач дав певну оцінку і, врахувавши вимоги Положення, дійшов відповідного висновку про узгодженість дій Товариства поряд з іншими меблевими та/або деревообробними підприємствами та організаціями, під час спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини ресурсу І - ІV кварталів 2011 року. Ставлячи під сумнів правильність висновків відповідача, попередні судові інстанції за наслідками розгляду справи, як це вбачається із змісту прийнятих ними рішень, лише вдалися до переоцінки отриманих Антимонопольним комітетом України доказів та не зазначили про ті встановлені ними фактичні обставини справи, які, на їхню думку, могли свідчити про відсутність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого п. 4 ч.2 ст.6 та п. 1 ст.50 ЗУ «Про захист економічної конкуренції. Суди також не звернули ніякої уваги на ті посилання Антимонопольного комітету України, згідно яких останній наполягав на тому, що законність прийнятого ним рішення, яке є предметом розгляду за цією справою, вже досліджувалось в судовому порядку при розгляді інших справ. У ході такого розгляду суду належить врахувати наведене, з'ясувати дійсність тих обставин, на які посилається кожна з сторін у своїх поясненнях у справі, та на підставі поданих, а за необхідності і додатково витребуваних доказів встановити фактичні обставини справи і в залежності від встановленого прийняти таке рішення, яке знаходилося б у повній відповідності з нормами матеріального і процесуального права».

Суд зазначає, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу, до яких входять юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов'язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків суб'єктів спірних матеріальних правовідносин.

У даній справі предметом розгляду є спір про визнання недійсним рішення АМКУ від 13.06.2012р. №355-р у справі №242-26.13/149-11 (п.1 Рішення) в частині визнання узгодженою поведінки МП ТОВ «Олісма» під час спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини ресурсу IV кварталів 2011 року та в частині визнання вчинення МП ТОВ «Олісма» порушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.6 та п.1 ст.50 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціонів; а також визнати недійсним п.9 Рішення АМКУ від 13.06.2012р. №355-р у справі №242-26.13/149-11. Тобто, не йдеться про визнання всього Рішення АМКУ №355-р недійсним.

З урахуванням викладеного, суд звертає увагу на те, що при винесенні рішень у господарський справах №5011-76/11022-2012, №5011-72/11490-2012, №5011-59/14445-2012, №5011-23/10531-2012, 5011-76/11613-2012, №5011-64/11393-2012, №5011-72/11785-2012, №5011-72/1492-2012, оспорюване Рішення Комітету не розглядалось в цілому; суди встановлювали фактичні обставини та перевіряли правильність застосування Комітетом законодавства щодо кожного окремого субєкта господарювання, який подавав позов про визнання Рішення АМКУ №355-р недійсним в частині.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, встановлення факту узгодженості поведінки кожного субєкта господарювання позивача у наведених вище судових справах не може впливати на встановлення факту узгодженості поведінки МП ТОВ «Олісма», а встановлені у зазначених справах обставини та факти не мають преюдиціального значення при розгляді справи №5011-72/11560-2012.

Відтак, суд не обмежений в оцінці як поданих АМКУ доказів, зібраних на підтвердження вчинення МП ТОВ «Олісма» порушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 6 та п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», так і додатково витребуваних.

При розгляді справи №5011-72/11560-2012 суд перевіряє правильність встановлення АМКУ обставин поведінки МП ТОВ «Олісма» на окремому товарному ринку фанерної сировини для лущення та оцінює надані АМКУ докази на підтвердження того, чи встановлювалися АМКУ шляхом економічного аналізу ринку наявність або відсутність інших, крім попередньої змови, чинників (пояснень) поведінки МП ТОВ «Олісма», наявність обєктивних причин чи обставин (специфіки) ринку фанерної сировини для лущення, а також встановлення того, що такі дії були б неможливими без попередніх контактів (домовленостей) між конкурентами.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За правилами ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Питання оцінки доказів судом врегульоване положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №6 «Про судове рішення» господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи зібрані докази, суд дійшов висновку про те, що відповідачем, як органом державної влади, при винесення оскаржуваного рішення було неповно зясовано обставини, які мають значення для справи в частині зясування наявності обєктивних зовнішніх чинників, що впливали на поведінку МП ТОВ «Олісма» на ринку фанерної сировини для лущення та не доведено обставини справи щодо узгодженості дій МП ТОВ «Олісма» з іншими учасниками ринку фанерної сировини для лущення, неправильно застосовано положення Методики щодо визначення товарних меж ринку фанерної сировини для лущення, що, відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», являється підставою для визнання Рішення частково (п.1 та п.9 Рішення №355-р) недійсним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та не спростованими належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

За правилами ст. ст. 44 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (судовий збір та витрати на проведення судової експертизи) покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним п. 1 рішення Антимонопольного комітету України від 13.06.2012р. №355-р у справі №242-26.13/149-11 в частині визнання узгодженою поведінки вчинення Малого підприємства-товариства з обмеженою відповідальністю "Олісма" під час спеціалізованих аукціонів з продажу необробленої деревини ресурсу IV кварталів 2011 року та в частині визнання вчинення Малим підприємством-товариством з обмеженою відповідальністю "Олісма" порушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.6 та п.1 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціонів.

3. Визнати недійсним п. 9 рішення Антимонопольного комітету України від 13.06.2012р. №355-р у справі №242-26.13/149-11.

4. Стягнути з Антимонопольного комітету України (03680, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45; ) на користь Малого підприємства-товариство з обмеженою відповідальністю "Олісма" (35313, Рівненська обл., Рівненський район, селище міського типу Оржів, вулиця Заводська, будинок 10; ) 1 073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 00 коп. судового збору

5. Стягнути з Антимонопольного комітету України (03680, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45; ) на користь Малого підприємства-товариство з обмеженою відповідальністю "Олісма" (35313, Рівненська обл., Рівненський район, селище міського типу Оржів, вулиця Заводська, будинок 10; ) 9 240 (дев'ять тисяч двісті сорок) грн. 00 коп. витрат за проведення судової економічної експертизи.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 30.11.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна