КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Справа№ 925/709/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Пойденко О.С. - представник, дов. б/н від 12.01.2015;

від відповідача: не викликався, не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від третьої особи: не викликався, не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Роско Трейд"

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.10.2015

у справі № 925/709/15 (суддя Єфіменко В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Роско Трейд"

до Приватного акціонерного товариства "Шполатехагро"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Агропроект"

про стягнення коштів

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 склад колегії суддів у справі № 925/709/15 змінено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу у справі № 925/709/15 колегією суддів у складі: головуючий суддя Ропій Л.М., судді: Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 розгляд апеляційної скарги у справі № 925/709/15 відкладено на 09.12.2015.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 склад колегії суддів у справі № 925/709/15 змінено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу у справі № 925/709/15 колегією суддів у складі: головуючий суддя Ропій Л.М., судді: Калатай Н.Ф., Рябуха В.І.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 29.10.2015 у справі № 925/709/15 провадження у справі припинено на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

Ухвала мотивована тим, що до суду надійшло клопотання відповідача про припинення провадження у справі з тих мотивів, що 21.09.2015 між сторонами було укладено угоду про реструктуризацію заборгованостей, вказана угода укладалась між 4-ма сторонами та стосувалась предмету спору у справі; суд дійшов висновку, що за волевиявленням сторін спору, викладеним в угоді від 21.09.2015, змінені умови договору від 04.11.2014, в частині здійснення розрахунків відповідачем; умови угоди від 21.09.2015 відповідачем, в частині здійснення розрахунків із позивачем до 30.09.2015 в розмірі 2 424 000,00 грн., виконано повністю і у визначений сторонами строк, відтак, предмет спору у розглядуваній справі відсутній, тому клопотання відповідача підлягає задоволенню; суд, дослідивши заяву позивача про зменшення позовних вимог, приходить до висновку, що предмет спору між сторонами відсутній і провадження у справі підлягає припиненню, тому заява задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.10.2015 у справі № 925/709/15 скасувати з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник наполягає на тому, що основною метою угоди від 21.09.2015 було визначення розмірів заборгованостей сторін за різними договорами та спонукання відповідача до сплати основної частини боргу, а не зміна умов договору про переведення боргу.

Посилаючись на положення ч.1 ст.651 ЦК України, скаржник наголошує на тому, що згоди позивача на зміну договору про переведення боргу не існує, а угода про реструктуризацію заборгованості не є формою зміни договору про переведення боргу, про що представник позивача неодноразово вказував під час судового розгляду справи.

На думку скаржника, при задоволенні клопотання відповідача про припинення провадження у справі, суд допустив помилку, вказуючи на те, що предмет спору у розглядуваній справі відсутній, наявним доказом існування спору є заперечення позивача щодо задоволення заяви про припинення провадження у справі та сам факт зміни розміру позовних вимог, який представник позивача заявив 29.10.2015, шляхом подачі заяви про зменшення позовних вимог.

Скаржник стверджує, що суд не приділив увагу посиланням представника позивача на невиконання відповідачем усіх умов угоди від 21.09.2015, а саме, п.5, при цьому п.13 угоди містить скасувальну обставину, що кореспондується з ч.2 ст.212 ЦК України, у зв'язку з чим невиконання умов цієї угоди будь-якою зі сторін тягне припинення прав та обов'язків, зазначених у правочині.

Скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що п.5.4 договору переведення боргу дає можливість змінювати та тлумачити його умови.

На думку скаржника, у суду першої інстанції не було підстав для застосування ст.652 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що угодою про реструктуризацію боргу сторони врегулювали усі питання розглядуваного спору; співставивши позовні вимоги (у тому числі з урахуванням змін розміру позовних вимог) і прощені з боку позивача вимоги, видно, що усі вимоги, що є предметом спору, погашені сплатою основного боргу та прощенням усіх без винятку інших вимог; що цивільне законодавство не передбачає такого юридичного механізму, як втрата юридичної сили господарським договором чи угодою, тому відповідач вважає, що суд не може застосувати до договору не передбачений законодавством механізм припинення угоди; посилаючись на положення ст.599, ч.4 ст.653 ЦК України, відповідач зазначає, що оскільки сплата відповідачем 2 423 613,34 грн. є першою передбаченою угодою подією, передбачені п.7 угоди припинення договору про заміну боржника і прощення боргу відбуваються у момент сплати відповідачем зазначеної суми, а усі інші процеси за угодою відбуваються після цього, то зобов'язання відповідача згідно із п.2 угоди і зобов'язання позивача відповідно до п.7 угоди вважаються такими, що раніше припинені виконанням, відповідно, вказані зобов'язання не можуть бути повторно припинені з якихось ще підстав, наприклад, через втрату юридичної сили угоди (п.13).

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем подана до суду першої інстанції позовна заява про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 3 499 817,14 грн., штрафу на підставі п.6.2 основного договору в розмірі 20% від заборгованості в сумі 709 963,43 грн., пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 536 919,96 грн., 30% річних на підставі п.6.5.2 основного договору в сумі 99 200,37 грн., 50% річних на підставі п.6.5.3 основного договору в сумі 541 752,52 грн., з інфляційним збільшенням на 886 050,89 грн., на загальну суму 6 273 704,31 грн.; витрат по сплаті судового збору.

Штрафні санкції, річні, інфляційні нарахування позивачем нараховані за період прострочення з 15.11.2014 по 09.04.2015.

29.10.2015 позивачем подана заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 12 141,14 грн., штраф на підставі п.6.2 основного договору у розмірі 20% від заборгованості в сумі 709 963,43 грн., пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 1 340 644,99 грн., 20% річних на підставі п.6.5.1 основного договору в сумі 199,58 грн., 30% річних на підставі п.6.5.2 основного договору в сумі 99 200,37 грн., 50% річних на підставі п.6.5.3 основного договору в сумі 1 162 467,90 грн., з інфляційним збільшенням на 1 837 526,56 грн., на загальну суму 5 161 325,70 грн.; витрати по сплаті судового збору.

29.10.2015 відповідачем подано клопотання про припинення провадження у справі № 925/709/15 через відсутність предмета спору. У зазначеному клопотанні відповідач послався на укладення між сторонами 21.09.2015 угоди про реструктуризацію заборгованостей; щодо п.13 угоди відповідач пояснив, що хоча угода ще перебуває на стадії виконання, наявність п.13 угоди жодним чином вже не може вплинути на дійсність факту припинення договору про заміну боржника та прощення боргу.

29.10.2015 позивачем подана заява про внесення змін до заяви про зменшення позовних вимог, у якій позивач просив прийняти позовні вимоги, викладені у п.2 в наступній редакції: "Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Шполатехагро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Роско Трейд" витрати по сплаті судового збору у розмірі 60 122,32 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, підставами позовних вимог було порушення виконання зобов'язань відповідачем згідно із договором від 04.11.2014 про заміну боржника в зобов'язанні (переведення боргу), за яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Роско Трейд" є кредитором, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Агропроект" - первісним боржником, а Приватне акціонерне товариство "Шполатехагро" - новим боржником.

Відповідно до п.1.1 договору від 04.11.2014, цим договором регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає із договору поставки від 15.01.2014 № 1501-1, укладеного між первісним боржником та кредитором (далі іменується "Основний договір").

Як вбачається із угоди про реструктуризацію заборгованості від 21.09.2015, копію якої додано відповідачем до клопотання про припинення провадження у справі, ця угода від 21.09.2015 укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю "Роско Трейд", Приватним акціонерним товариством "Шполатехагро", Товариством з обмеженою відповідальністю "Семтек Інвест", Товариством з обмеженою відповідальністю "Світові насіння".

Відповідно до п.1.1 угоди від 21.09.2015 сторони визнали кредиторську заборгованість відповідача перед позивачем за договором про заміну боржника в зобов'язанні (перевід боргу) від 04.11.2014 в сумі 2 423 613,34 грн.

Згідно із п.2 угоди від 21.09.2015 відповідач зобов'язався сплатити позивачу за договором про заміну боржника в зобов'язанні (перевід боргу) від 04.11.2014 суму грошових коштів у розмірі 2 423 613,34 грн. до 30.09.2015.

Відповідно до п.7 угоди від 21.09.2015 з моменту виконання відповідачем п.2 цієї угоди, всі зобов'язання відповідача перед позивачем за договором від 04.11.2014 вважаються виконаними у повному обсязі, договір від 04.11.2014 вважати припиненим, зі сторони позивача прощаються всі нараховані суми пені, інших штрафних санкцій, процентів, річних, інфляційного збільшення та інші вимоги до відповідача за договором від 04.11.2014, спір, який розглядається у Господарському суді Черкаської області у справі № 925/709/15 вважати урегульованим за згодою сторін, предмет спору вважати відсутнім.

Згідно з п.10, пп.10.1 п.10 угоди від 21.09.2015 після виконання відповідної своєї частини цієї угоди, за вимогою зацікавленої сторони контрагент за договором зобов'язується підписати не пізніше ніж на 3-тій календарний день з дня одержання проекту, договір про припинення зобов'язань прощенням боргу договору про заміну боржника в зобов'язанні (перевід боргу) від 04.11.2014.

У п.12 угоди від 21.09.2015 передбачено, що дана угода вступає в силу з моменту зарахування на розрахунковий рахунок позивача суми грошових коштів у розмірі 2 423 613,34 грн. від відповідача в рахунок погашення боргу за договором від 04.11.2014.

Відповідно до п.13 угоди від 21.09.2015 у разі невиконання умов даної угоди будь-якою із сторін, всі умови даної угоди втрачають свою юридичну силу.

Як зазначає відповідач у клопотанні про припинення провадження у справі, за платіжними дорученнями від 28.09.2015 №№ 361, 363, 1265, 1277 та від 29.09.2015 за платіжним дорученням № 1280 було перераховано позивачу на виконання зазначеної угоди всього суму 2 424 000,00 грн. Копії вказаних платіжних доручень надані до матеріалів справи.

У матеріалах справи відсутні докази підписання сторонами договору про припинення зобов'язань прощенням боргу за договором від 04.11.2014 (п.п.10.1 п.10 угоди від 21.09.2015).

Як зазначає скаржник, відповідачем не виконано зобов'язання, передбачене пунктом 5 угоди від 21.09.2015.

Відповідно до п.5 угоди від 21.09.2015 до 01.10.2015 відповідач зобов'язався перерахувати позивачу за договором поставки товару № 180915 від 18.09.2015 суму боргу в розмірі 1 668 078,28 грн.

У матеріалах справи відсутні докази перерахування відповідачем позивачу суми боргу за договором поставки товару № 180915 від 18.09.2015.

Як вже зазначалось, відповідач у клопотанні про припинення провадження у справі зазначав про те, що угода від 21.09.2015 ще перебуває на стадії виконання.

Відповідно до п.1-1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як роз'яснено в п.4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" із змінами, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Як вбачається із матеріалів справи, на момент винесення оскаржуваної ухвали у справі № 925/709/15 залишалися неврегульовані питання.

Так, як вже зазначалось, 29.10.2015 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог у порядку ст.22 ГПК України.

Із поданої заяви позивача вбачається, що загальна сума ціни позову у розмірі 6 273 704,31 грн., заявлена у позові, зменшена у заяві про зменшення позовних вимог до суми 5 161 325,70 грн., у тому числі позовні вимоги про стягнення основного боргу зменшено до 12 141,14грн., зважаючи на сплату відповідачем коштів 28.09.2015 - 1 224 000,00 грн. та 29.09.2015 - 1 200 000,00 грн. У вказаній заяві залишились позовні вимоги у розмірі, заявленому в позовній заяві: штраф - 709 963,43 грн., 30% річних на підставі п.6.5.2 основного договору - 99 200,37 грн.; збільшено позовні вимоги: розмір пені до суми 1 340 644,99 грн., 50% річних на підставі п.6.5.3 основного договору до суми 1 162 467,90 грн., інфляційного збільшення до суми 1 837 526,56 грн. Зазначені збільшення позовних вимог зумовлені збільшенням періоду нарахування позивачем пені, 50% річних, інфляційного збільшення - до 29.09.2015. Щодо вимог про стягнення 20% річних на підставі п.6.5.1 основного договору, то у позовній заяві така вимога не була позивачем заявлена.

Таким чином, у частині заяви, поданій позивачем 29.10.2015, були заявлені вимоги про стягнення штрафної санкції, річних, інфляційних нарахувань, за період, що не охоплюється розмірами позовних вимог в угоді про реструктуризацію заборгованості від 21.09.2015.

Статтею 22 ГПК України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині відмовитися від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки із матеріалів справи не вбачається того, що позивач відмовився від поданої ним 29.10.2015 заяви про зменшення позовних вимог, у якій заявлені й такі вимоги, про які не зазначалось в угоді від 21.09.2015, у тому числі й вимоги про стягнення штрафних санкцій за період до 29.09.2015, то висновок суду першої інстанції про те, що предмет спору між сторонами відсутній, є таким, що не відповідає обставинам справи.

Як роз'яснено у п.п.3.10, 4.2, 4.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18, передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції; під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві; згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач; отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення; при цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством; припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи; зменшення позивачем суми позову, в тому числі й з підстав необґрунтованості первісного розрахунку ціни позову, не є відмовою від позову; в такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору стає вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, із порушенням норм процесуального права, що відповідно до ст.104 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ст. 106 ГПК України у випадку скасування апеляційною інстанцією ухвали про припинення провадження у справі справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та передачу справи на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ч.1-1 ст.80, ст.ст. 99, 101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роско Трейд" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.10.2015 у справі № 925/709/15 скасувати повністю.

3. Справу № 925/709/15 передати на розгляд Господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха