КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2015 р. Справа№ 911/1779/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Михальської Ю.Б.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

від позивача: Буркова О.М., Левченко Д.Ю.;

від відповідача: Акуленко О.В.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства КП "Укренергомонтаж"

на рішення Господарського суду Київської області

від 07.07.2015р.

у справі №911/1779/15 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Державного підприємства "Національна енергетична

компанія"Укренерго"

до Приватного акціонерного товариства КП "Укренергомонтаж"

про стягнення 2 844 453,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства КП "Укренергомонтаж" (далі - відповідач) заборгованості за договором №04-2/0055-12 від 21.09.2012р. у загальному розмірі 2 844 453,41 грн. (з них: 1 801 379,71 грн. - основний борг, 399 823,05 грн. - 5% річних, 643 250,66 грн. - інфляційні втрати), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань перед позивачем.

Відповідач проти позову заперечував, наголошуючи на безпідставності та непідтвердженості позовних вимог належними доказами. Зокрема, відповідач зазначав наступне:

- позивач помилково ототожнює строк використання авансу і строк виконання робіт;

- сплачений позивачем аванс у розмірі 1 801 379,71 грн. був перерахований відповідачем іншій субпідрядній організації за договором підряду від 21.01.2013 № 01-02/01-13 для забезпечення виконання зобов'язань за укладеним з позивачем договором;

- прострочення відповідача мало місце у зв'язку з тим, що позивач, в порушення умов спірного договору, не передав відповідачу дозвільну та іншу договірну документацію і будівельний майданчик;

- позивач здійснив нарахування 5% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості з повернення попередньої оплати.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.07.2015р. у справі №911/1779/15 позовні вимоги було задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1 801 379,71 грн. основного боргу, 398 610,88 грн. 5% річних, 643 250,66 грн. інфляційних втрат та 56 864,83 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (том справи - 2, аркуші справи - 12-15).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2015р. у справі №911/1779/15 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог (том справи - 2, аркуші справи - 81-86).

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Загалом, доводи апеляційної скарги відповідача ідентичні тим, які наводилися ним під час розгляду справи Господарським судом Київської області.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Тищенко А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.10.2015р.

22.09.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про безпідставність доводів апеляційної скарги та просив суд в задоволенні скарги відмовити.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.10.2015р.

В судовому засіданні 12.10.2015р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2015р. у справі №911/1779/15 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 12.10.2015р. представник позивача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 12.10.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 23.11.2013р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого суддів Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Михальської Ю.Б. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.11.2015р.

23.11.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про залучення до матеріалів справи копії постанови Вищого господарського суду України від 20.10.2015р. у справі №911/1779/15.

Вказана заява була задоволена судом і постанова Вищого господарського суду України від 20.10.2015р. у справі №911/1779/15 залучена до матеріалів справи.

В судовому засіданні 23.11.2015р. представник відповідача підтримав раніше надані пояснення, просив суд апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні 23.11.2015р. представник позивача також підтримав раніше надані пояснення, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні 23.11.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частину постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

21.09.2012р. між позивачем, як замовником, та відповідачем, як генпідрядником, було укладено договір №04-2/0055-12 (далі - Договір) (том справи - 1, аркуші справи - 30-41).

За умовами Договору (розділ 1) генпідрядник зобов'язується у 2012-2014 роках на свій ризик власними або залученими силами з власних матеріальних ресурсів, на підставі наданої уповноваженим представником замовника проектної документації, розробити робочу документацію та отримати позитивний експертний висновок з питань охорони праці, виконати та здати замовнику в установлений цим Договором строк, закінчені роботи - об'єкт будівництва, а саме: сукупність приміщень і споруд або окремі приміщення (споруди), будівництво яких здійснюється відповідно до проекту "Підстанція 330/110/35 кв "Західна" із заходами повітряних ліній 330 кв", а також виконати інші будівельні роботи, відповідно до розробленої ним проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати генпідрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати проектно-кошторисну та іншу необхідну дозвільну документацію, затверджену в установленому порядку, прийняти виконані роботи та оплатити їх в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Найменування робіт, основні параметри (потужність, площа, об'єм тощо), склад та обсяги робіт, які підлягають виконанню генпідрядником, інші показники, витрати, що характеризують предмет договору, визначені проектно-кошторисною документацією. Склад та обсяг робіт може бути переглянутий в процесі будівництва у разі внесення замовником змін до проектно-кошторисної документації в порядку, передбаченому п.53 Загальних умов та з урахуванням вимог законодавства про здійснення державних закупівель. Обсяги закупівлі робіт (товарів або послуг) можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків. Власником об'єкта будівництва після його завершення та здачі в експлуатацію є замовник.

Ціна Договору наведена в статті 3 Договору, згідно з п.п.3.1-3.3 якої ціна робіт з будівництва за цим Договором є договірною, відповідає пропозиції генпідрядника, визнаного переможцем закупівлі та визначається сторонами на підставі затвердженого проекту та акцептованої пропозиції генпідрядника до конкурсних торгів. Договірна ціна є твердою. Ціна Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Загальна ціна робіт (об'єкта будівництва) складає 1 050 042 638,33 грн., крім того, ПДВ (20%) - 210 008 527,67 грн. Всього з ПДВ (20%) - 1 260 051 166,00 грн.

Порядок здійснення оплати погоджений сторонами в статті 4 Договору, згідно з п.п.4.1, 4.2 якої розрахунки проводяться шляхом оплати авансу та оплати виконаних генпідрядником робіт, витрат та поставленого обладнання в межах фінансових можливостей замовника на поточний рік. Замовник здійснює авансові платежі протягом 5 календарних днів з моменту підписання Договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок генпідрядника на підставі його письмового звернення у розмірі до 30% від вартості будівельно-монтажних, пусконалагоджувальних робіт, розробки робочої документації та вартості обладнання в розмірі до 378 015 349,80 грн. Генпідрядник зобов'язується використати одержаний аванс на розробку робочої документації і постачання необхідних для виконання будівельно-монтажних робіт матеріалів, обладнання, конструкцій, виробів, протягом трьох місяців після одержання авансу. Генпідрядник, протягом 90 днів з дня надходження авансового платежу, підтверджує його використання актами здачі-прийняття проектно-вишукувальної продукції, актами виконаних будівельних робіт та актами приймання-передачі обладнання або проміжним актом-звітом про використання коштів за призначенням та повертає невикористану частину авансових платежів, а також сплачує відсотки за їх користування у розмірі однієї облікової ставки Національного банку України, що діяла у цей період. Оплата виконаних генпідрядником робіт проводиться замовником проміжними щомісячними платежами за фактично виконані обсяги робіт.

В п.5.1 Договору передбачено, що початок виконання робіт - протягом 5 робочих днів з дати надання замовником генпідряднику будівельного майданчику (фронту робіт) та сплати йому авансу. Генпідрядник розпочинає виконання робіт (будівництво об'єкта) за цим Договором не раніше дня одержання авансових платежів від замовника, за умови передачі на цей день проектно-кошторисної документації та надання генпідряднику будівельного майданчика (фронту робіт). Дострокове закінчення виконання робіт здійснюється тільки за згодою замовника.

Відповідальність сторін визначена в статті 13 Договору, згідно з п.п.13.1, 13.7 якої у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при виконанні робіт генпідрядник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі, визначеному цим Договором , а також генпідрядник, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає замовнику кошти (аванс) з урахуванням індексу інфляції та сплачує 5% річних за увесь час користування грошовими коштами замовника (чужими грошовими коштами).

В п.16.1 Договору передбачено, що останній набуває законної сили з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2014р., але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань за Договором.

Між сторонами було укладено додаткові угоди до Договору №1 від 31.05.2013р. та №2 від 23.05.2014р. (том справи - 1, аркуші справи - 130-132), згідно з якими сторони дійшли згоди внести зміни до ст. ст. 4, 12, 13, доповнивши Договір п.п.4.9, 12.3.22, 13.30 та змінивши редакцію ст. 19 в частині реквізитів замовника.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що на виконання умов Договору він перерахував відповідачу 8 848 800,00 грн. авансу. Однак відповідач лише частково виконав обумовлені Договором роботи, а саме на суму 7 047 420,29 грн.

Звернення позивача з приводу виконання умов Договору були залишені відповідачем без належного реагування.

Позивач звернувся до відповідача з листом №04/04-1-1-1/14350 від 03.12.2013р. (том справи - 1, аркуш справи - 154), в якому просив повернути невикористаний аванс. Однак грошові кошти у сумі 1 801 379,71 грн. (невикористаний аванс) відповідачем повернуті не були, що призвело до виникнення заборгованості.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку погасити заборгованість, окрім вимог про стягнення основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача 643 250,66 грн. інфляційних втрат та 399 823,05 грн. 5% річних.

Місцевий господарський суд позов задовольнив частково, визнавши позовні вимоги нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 801 379,71 грн. основного боргу, 398 610,88 грн. 5% річних, 643 250,66 грн. інфляційних втрат. В задоволенні решти вимог було відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

В ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено, що на виконання умов Договору позивач перерахував відповідачу аванс у загальній сумі 8 848 800,00 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення №4422 від 27.12.2012р. на суму 4 848 800,00 грн. та №315 від 17.01.2013р. на суму 4 000 000,00 грн. (том справи - 1, аркуші справи - 47-48).

З урахуванням проплат позивача, строк виконання зобов'язання відповідача за платіжним дорученням №4422 від 27.12.2012р. настав 27.03.2013р., а за платіжним дорученням №315 від 17.01.2013р. - 17.04.2013р.

Жодних зауважень від відповідача щодо неповноти та/або несвоєчасності перерахування авансу не надходило. Доказів на підтвердження протилежного ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідач виконав роботи лише на суму 7 047 420,29 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи акти здачі-приймання виконаних робіт №1 від 26.11.2013р. та №2 від 26.11.2013р. (том справи - 1, аркуші справи - 49, 51).

Тобто, залишок невикористаного відповідачем авансового платежу становить 1 801 379,71 грн.

В своїх запереченнях на позов та в апеляційній скарзі відповідач наголошував на тому, що позивач помилково ототожнює строк використання авансу і строк виконання робіт. З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 626-628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, укладаючи Договір, позивач та відповідач погодили всі його істотні умови, зокрема, щодо ціни, строків виконання робіт, порядку здійснення оплати, відповідальності сторін, тощо.

Як уже зазначалося вище, порядок здійснення оплати визначений сторонами в статті 4 Договору, згідно з п.4.2 якого генпідрядник зобов'язується використати одержаний аванс на розробку робочої документації і постачання необхідних для виконання будівельно-монтажних робіт матеріалів, обладнання, конструкцій, виробів протягом трьох місяців після одержання авансів. Генпідрядник протягом 90 днів з дня надходження авансового платежу, підтверджує його використання актами здачі-прийняття проектно-вишукувальної продукції, актами виконаних будівельних робіт та актами приймання-передачі обладнання або проміжним актом-звітом про використання коштів за призначенням та повертає невикористану частину авансових платежів, а також сплачує відсотки за їх користування у розмірі однієї облікової ставки Національного банку України, що діяла у цей період.

Відповідач надав суду акти-звіти про використання коштів (авансу) за призначенням від 19.02.2013р., але, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, вказані акти є односторонніми, оскільки не погоджені з позивачем. Відповідачем не надано доказів надання вищевказаних актів на погодження позивачу. За наведених обставин, надані відповідачем акти-звіти від 19.03.2013р. не можуть вважатися належними доказами, які підтверджують факт здійснення господарських операцій відповідно до умов укладеного між сторонами Договору. Акти здачі-прийняття проектно-вишукувальної продукції, акти виконаних будівельних робіт, акти приймання-передачі обладнання та проміжний акт-звіт на спірну суму авансу ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надані.

Колегією суддів враховано доводи відповідача про те, що ним було перераховано аванс у сумі 1 801 379,71 грн. іншій субпідрядній організації, а саме Товариству з обмеженою відповідальністю "Кримська будівельна компанія ЛТД" за договором підряду №01-02/01-13 від 21.01.2013р., проте згідно зі ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі, підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведеного випливає, що в даному випадку саме відповідач є особою, відповідальною перед позивачем за використання авансу, а не його субпідрядник.

В своїх запереченнях на позов та в апеляційній скарзі відповідач зазначав про те, що він не зміг виконати свої договірні зобов'язання своєчасно, оскільки позивач, в порушення умов Договору, не передав відповідачу дозвільну та іншу договірну документацію, а також будівельний майданчик.

З цього приводу необхідно зазначити, що безпосередньо в Договорі сторони визначили черговість виконання відповідачем робіт. Так, в п.4.2 Договору, про який зазначалося вище, передбачено надання позивачем авансу безпосередньо на розробку робочої документації (Додаток № 5 до Договору), а також на постачання матеріалів, обладнання, конструкцій, виробів, відповідно до графіку поставки обладнання для будівництва об'єкту (Додаток № 6 до Договору).

Натомість відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що ним були виконані перелічені етапи робіт у повному обсязі згідно з Додатками №№5, 6 до Договору, а відтак підстави для початку будівельно-монтажних робіт і передачі будівельного майданчику були відсутні.

Відповідач наголошував на тому, що він неодноразово звертався до позивача з листами, в яких вимагав передати необхідну документацію та будівельний майданчик. Дійсно, в матеріалах справи наявні листи відповідача (том справи - 1, аркуші справи - 253-254). Однак при цьому відповідач не надав ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження надіслання або вручення цих листів позивачу.

Таким чином, надані суду докази та пояснення сторін свідчать про те, що відповідачем не було використано перерахований позивачем за Договором аванс у сумі 1 801 379,71 грн. Належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного суду не надано.

Відповідно до п.4.2 Договору невикористана частина авансових платежів має бути повернута відповідачем. Однак відповідач не надав суду доказів на підтвердження повного або часткового повернення позивачу 1 801 379,71 грн. невикористаного авансу, у зв'язку з чим колегія суддів вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача вказаної суми боргу.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п.13.7 Договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при виконанні робіт, генпідрядник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі, визначеному цим Договором, а також генпідрядник, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає замовнику кошти (аванс), з урахуванням індексу інфляції та сплачує 5% річних за увесь час користування грошовими коштами замовника (чужими грошовими коштами).

Позивач просив суд стягнути з відповідача 643 250,66 грн. інфляційних втрат та 399 823,05 грн. 5% річних, нарахованих на підставі п.13.7 Договору.

Оскільки в процесі судового розгляду було встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем за Договором (повернення невикористаного авансу), нарахування інфляційних втрат та 5% річних є обґрунтованим.

Колегією суддів враховано посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 15.10.2013 у справі №5011-42/13539-2012, в якій наведено правову позицію про те, що стягнення суми попередньої оплати, перерахованої за договором, за своєю правовою природою не є грошовим зобов'язанням у розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим нарахування відсотків річних та інфляційних втрат на попередню оплату є неправомірним.

Згідно з ч.1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Водночас, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, відповідно до частини 1 названої статті суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини сторін у справі №911/1779/15 та у справі №5011-42/13539-2012 не є подібними, оскільки у справі №911/1779/15 нарахування 5% річних та інфляційних втрат передбачено умовами укладеного між сторонами Договору і вони включаються до суми невикористаного авансу відповідно до умов Договору, а у справі №5011-42/13539-2012 підставою для нарахування слугували норми ст. 625 Цивільного кодексу України, яка встановлює відповідальність за невиконання виключно грошових зобов'язань.

За наведених обставин, правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 15.10.2013р., не підлягає застосуванню до правовідносин сторін у справі №911/1779/15.

За розрахунком суду, який співпадає з розрахунком місцевого господарського суду, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 643 250,66 грн. інфляційних втрат. При цьому колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом про те, що позивачем було здійснено невірний розрахунок 5% річних. Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів дійшла висновку про те, що обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача 398 610,88 грн. 5% річних і в цій частині вимог позов підлягає задоволенню. В частині стягнення з відповідача 1 212,17 грн. 5% річних позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування викладеного в позові та спростування висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

З урахуванням вищевикладених обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства КП "Укренергомонтаж" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2015р. у справі №911/1779/15 - без змін.

2. Матеріали справи №911/1779/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Ю.Б. Михальська