РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2015Справа №910/24844/15

За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз"

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району міста Києва

про стягнення 70159,07 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Павлюк І.І. за довіреністю № 1-257 від 25.12.2014

від відповідача: Поліщук Л.П. за довіреністю № 1537 від 17.11.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району міста Києва (відповідач) про стягнення 70159,07 грн. на підставі Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб гуртожитків та відомчих житлових будинків № 2013/П-ВН-6552-270 від 28.12.2012, з яких: 41763,33 грн. основного боргу, 2488,97 грн. 3% річних та 25906,77 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами вищезазначеного договору не в повному обсязі здійснив оплату за поставлений позивачем природний газ, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за період з січня 2013 по квітень 2015 у розмірі 41763,33 грн. (основний борг). Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 25906,77 грн. інфляційних втрат та 2488,97 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 порушено провадження у справі № 910/24844/15 та призначено розгляд справи на 02.11.2015 о 10:00 год.

13.10.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов супровідний лист з документами на виконання вимог ухвали суду від 23.09.2015 для долучення до матеріалів справи, а саме: відзивом та доказами його направлення позивачу; підтвердженням про відсутність аналогічного спору; копією витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно відповідача.

Відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що дійсно на виконання умов Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб гуртожитків та відомчих житлових будинків № 2013/П-ВН-6552-270 від 28.12.2012 (далі - Договір) позивач надав відповідачу за період з січня 2013 по квітень 2015 включно природний газ на загальну суму 192785,38 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання - передачі природного газу за вказаний період. Відповідач також зазначив, що на виконання умов Договору здійснив часткову оплату вартості спожитого природного газу на загальну суму 151022,07 грн. Отже, відповідач підтвердив, що станом на 02.09.2015 має заборгованість перед позивачем у сумі 41763,31 грн. (192785,38 грн. - 151022,07 грн. = 41763,31 грн.), а саме за Актами приймання - передачі природного газу: № 1 від 31.01.2015 на суму 829,03 грн.; № 2 від 28.02.2015 на суму 5113,58 грн.; № 3 від 31.03.2015 на суму 5113,58 грн.; № 4 від 30.04.2015 на суму 30707,14 грн.

Водночас, відповідач вважає необґрунтованими позовні вимоги про стягнення з нього 3 % річних у розмірі 2488,97 грн. та інфляційні втрати у розмірі 25906,77 грн. Зокрема, відповідач зазначив, що відповідно до п. 4.5 Договору сторони погодили, що розрахунковий період за Договором становить один місяць з контрактної години першого дня місяця до контрактної години першого дня наступного місяця включно, тобто, на думку відповідача, датою прострочення оплати вартості поставленого газу за Актами приймання - передачі природного газу: № 1 від 31.01.2015 є 02.02.2015; № 2 від 28.02.2015 р. - 02.03.2015; № 3 від 31.03.2015 - 02.04.2015; № 4 від 30.04.2015 - 02.05.2015. Посилаючись на приписи статті 625 Цивільного кодексу України, відповідач зазначає, що нарахування індексу інфляції та 3% річних здійснюється лише на суму, яка не сплачена, а не на ту, яку відповідач станом на 01.09.2015 сплатив позивачу у повному обсязі. З огляду на наведене, відповідач надав свій контррозрахунок інфляційних нарахувань та 3 % річних, відповідно до якого загальна сума інфляційних нарахувань становить 2673,91 грн., а 3% річних - 466,51 грн. З наведеного контррозрахунку вбачається, що інфляційні нарахування та 3% річних здійснювались відповідачем на суму заборгованості за Актами приймання - передачі природного газу: № 1 від 31.01.2015 - за період з 02.02.2015 по 01.09.2015; № 2 від 28.02.2015 р. - за період з 02.03.2015 по 01.09.2015; № 3 від 31.03.2015 - за період з 02.04.2015 по 01.09.2015; № 4 від 30.04.2015 - за період з 02.05.2015 по 01.09.2015.

Отже, зважаючи на зазначене у відзиві, відповідач вважає, що позивач неправомірно здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних згідно актів приймання - передачі природного газу за 2013-2014, так як вони станом на 01.09.2015 відповідачем були оплачені у повному обсязі, а тому підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних у загальній сумі 28395,74 грн. відсутні, у зв'язку з чим відповідач просить суд відмовити відповідачу в задоволенні позовних вимог в цій частині.

30.10.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з хворобою представника.

30.10.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли заперечення на відзив, в яких позивач не погодився з доводами відповідача з приводу нарахування інфляційних втрат та 3% річних на залишкову суму боргу, тоді як згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування таких сум здійснюється за весь період прострочення. Водночас позивач зазначив, що період прострочення - це період, який слідує за останньою датою розрахункового періоду згідно умов договору. Оскільки останньою датою розрахункового періоду відповідно до п. 4.5 Договору є контрактна година першого числа дня наступного місяця включно, то відповідно прострочення оплати починається з 2 числа місяця, що слідує за місяцем поставки газу. Крім того, позивач стверджує, що відповідно до п.п. 4.8.1 Договору у нього була відсутня можливість зараховувати кошти, що надійшли у поточному розрахунковому періоді, в рахунок погашення існуючої заборгованості відповідача. Таким чином, нарахування інфляційних втрат та 3% річних має здійснюватись за Актами приймання - передачі природного газу: № 1 від 31.01.2013 - за період з 02.02.2013 по 01.09.2015, № 2 від 28.02.2013 - за період з 02.03.2013 по 01.09.2015, № 3 від 31.03.2013 - за період з 02.04.2013 по 01.09.2015, № 4 від 30.04.2013 - за період з 02.05.2013 по 01.09.2015, № 5 від 31.05.2013 - за період з 02.06.2013 по 01.09.2015, № 6 від 30.06.2013 - за період з 02.07.2013 по 01.09.2015, № 4 від 30.04.2015 - за період з 02.05.2015 по 01.09.2015. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних за актами приймання - передачі, які підписані в період з 01.07.2013 по 31.03.2015 включно позивачем не проводилось, у зв'язку з відсутністю підстав для такого нарахування.

В судове засідання, призначене на 02.11.2015, представник позивача не з'явився, але повідомив суд про причини неявки, подавши 30.10.2015 через відділ діловодства суду клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 02.11.2015, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015, судом перевірено виконання сторонами вимог ухвали суду від 23.09.2015 про порушення провадження у справі № 910/24844/15 та встановлено, що сторони вимоги зазначеної ухвали виконали не в повному обсязі.

Враховуючи клопотання позивача про відкладення розгляду справи, нез'явлення представників сторін в судове засідання 02.11.2015, невиконання в повному обсязі останніми вимог ухвали суду від 23.09.2015 та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 відкладено розгляд справи на 16.11.2015 о 14:00 год.

16.11.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвал суду від 23.09.2015 та 02.11.2015, зокрема, довідкою про заборгованість відповідача станом на дату звернення з позовом до суду, реєстрами платіжних документів за періоди з 01.07.2013 по 31.12.2013, з 01.01.2014 по 30.06.2014, з 01.07.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2015 по 30.06.2014, з 01.07.2015 по 14.08.2015.

16.11.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли пояснення по справі, зокрема, стосовно оплати відповідачем 16633,61 грн., які після зміни призначення платежу відповідачем були зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості за договором відступлення права вимоги № 285/06-13 від 12.06.2013, як це і передбачалось, а відповідно оплата за спірним договором зменшилась на цю суму.

16.11.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 23.09.2015.

В судове засідання, призначене на 16.11.2015, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 16.11.2015, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні 16.11.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав з урахуванням заперечень на відзив та пояснень, поданих відповідно 30.10.2015 та 16.11.2015 через відділ діловодства суду.

В судовому засіданні, призначеному на 16.11.2015, представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Враховуючи клопотання позивача про продовження строку вирішення спору та положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 16.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, відкладено розгляд справи на 07.12.2015 о 10:40 год.

07.12.2015 представник відповідача через відділ діловодства суду подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

07.12.2015 представник відповідача через відділ діловодства суду подав клопотання про перенесення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю забезпечити участь представника відповідача в судовому засіданні, що пов'язане з тим, що на підприємстві відповідача призначений виконуючий обов'язки директора, який практично одноособово вирішує усі питання підприємства, приймає участь у нарадах, готує звітність та інше, більшість штатних працівників підприємства звільнена, юрисконсульт на підприємстві відсутній, крім того, на даний час підприємство проводить інвентаризацію документів та справ, в тому числі тих, що перебувають в провадженні судів та органів ДВС, будь-які матеріали по даній справі на підприємстві відсутні.

В судове засідання, призначене на 07.12.2015, представники позивача та відповідача з'явились.

В судовому засіданні 07.12.2015 представник відповідача підтримав клопотання про відкладення розгляду справи, подане ним 07.12.2015 через відділ діловодства суду.

Розглянувши в судовому засіданні 07.12.2015 клопотання відповідача, суд відхилив останнє з огляду на таке.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, неподання витребуваних доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В судове засідання 07.12.2015 представник відповідача з'явився, при цьому в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, поданий 13.10.2015 супровідним листом через відділ діловодства суду, зі змісту якого вбачається, що відповідач висловив правову позицію стосовно спору у даній справі, при цьому жодним чином не заявляв про відсутність у відповідача матеріалів по даній справі.

Отже, зважаючи на наведене та враховуючи, що судом не встановлено обставин, які б перешкоджали вирішенню спору в даному судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 07.12.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав з урахуванням заперечень на відзив та пояснень, поданих відповідно 30.10.2015 та 16.11.2015 через відділ діловодства суду.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.12.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позовні вимоги заперечував в частині стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 2488,97 грн. та інфляційні втрати у розмірі 25906,77 грн. з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому супровідним листом 13.10.2015 через відділ діловодства суду.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 07.12.2015 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (постачальник, позивач) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Святошинського району міста Києва (споживач, відповідач) укладено Договір на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб промислових споживачів № 2013/П-ВН-6552-270 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник протягом 2013 року здійснює споживачу постачання природного газу в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб споживача, а споживач в межах повноважень забезпечує збір та оплату постачальнику вартості спожитого газу через транзитний рахунок Комунального підприємства Головний інформаційно-обчислювальний центр Київської міської державної адміністрації.

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що передача газу за цим Договором здійснюється на межах балансової належності об'єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування, перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання визначається сторонами в додатку 1 до Договору (п.п. 1.1.2 п. 1.1 Договору). Газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для побутових потреб населення (абонентів), яке проживає в гуртожитках та/або у відомчих житлових будинках. Використання газу споживачем для інших потреб не є предметом цього Договору (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору, договірні обсяги постачання газу споживачу наводяться у додатку 2 до Договору.

Згідно з п. 2.6 Договору, послуги з постачання газу документально оформлюються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється згідно з даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до Договору.

Відповідно до п. 2.9 Договору, акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Згідно з п. 3.2 Договору, облік обсягів газу, що постачається на умовах Договору, здійснюється згідно з Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005 № 618, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 26.01.2006 за № 67/11941, а також згідно з Технічною угодою, що є додатком 4 до Договору на розподіл природного газу, та іншими діючими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок обліку природного газу під час його розподілу.

Відповідно до п. 4.1 Договору, розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Природний газ для населення відпускається за роздрібними цінами, диференційованими залежно від річних обсягів споживання, які затверджені постановою НКРЕ. Застосування роздрібних цін, диференційованих залежно від річних обсягів споживання, у 2013 році для Споживача здійснюється залежно від річного обсягу фактичного використання природного газу у 2012 році.

Згідно п. 4.2 Договору визначено, що у випадках, передбачених законодавством, до ціни на природний газ додаються: збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ; тариф на транспортування газу магістральними трубопроводами; тариф на транспортування газу розподільними трубопроводами; тариф на постачання газу за регульованим тарифом; податок на додану вартість.

Пунктом 4.2.1 Договору встановлено, що ціна 1000 куб.м. природного газу (з ПДВ), з урахуванням вартості послуг з транспортування газу територією України, постачання газу за регульованим тарифом та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ (4%), становить:

за наявності газових лічильників, якщо річний обсяг споживання:

- не перевищує 2500 куб.метрів на рік - 72,54 коп.;

- не перевищує 6000 куб.метрів на рік - 109,80 коп.;

- не перевищує 12000 куб.метрів на рік-224,82 коп.;

- перевищує 12000, куб.метрів на рік-268,56 коп.;

за відсутності газових лічильників, якщо річний обсяг споживання:

- не перевищує 2500 куб.метрів на рік - 79,80 коп.;

- не перевищує 6000 куб.метрів на рік - 120,78 коп.;

- не перевищує 12000 куб.метрів на рік-247,32 коп.;

- перевищує 12000 куб.метрів на рік - 295,41 коп.

30.04.2014 сторони уклали додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до якої сторони погодили викласти пункт 4.2.1 Договору в наступній редакції: з 01 травня 2014 року ціна 1 куб.м. природного газу (з ПДВ), з урахуванням вартості послуг з транспортування газу територією України, постачання газу за регульованим тарифом та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ (4%), становить:

у разі використання природного газу для приготування їжі та/або підігріву води у багатоквартирних будинках:

- за наявності газових лічильників - 1,182 грн.;

- за відсутності газових лічильників - 1,299 грн.;

за умови, що обсяг споживання природного газу не перевищує 2500 куб. м. на рік:

- за наявності газових лічильників - 1,089 грн.;

- за відсутності газових лічильників - 1,197 грн.;

за умови, що обсяг споживання природного газу не перевищує 6000 куб. м. на рік:

- за наявності газових лічильників - 1,788 грн.;

- за відсутності газових лічильників - 1,965 грн.;

за умови, що обсяг споживання природного газу перевищує 6000 куб. м. на рік:

- за наявності газових лічильників - 3,645 грн.;

- за відсутності газових лічильників - 4,011 грн.

Відповідно до п. 4.4 Договору, сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 Договору, є обов'язковою для сторін з дати набуття нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передач і газу та розрахунках за газ згідно з умовами Договору.

Згідно з п. 4.5 Договору, розрахунковий період за Договором становить один місяць - з контрактної години першого дня місяця до контрактної години першого дня наступного місяця включно.

Відповідно до п.п. 4.5.1 та 4.5.2 Договору, місячна вартість газу визначається, як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом 3 Договору; загальна сума вартості Договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу споживачу.

Згідно з п. 4.6 Договору, оплата вартості послуг з постачання газу може здійснюватись за погодженням сторін авансовими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу згідно з додатком 2.

Пунктом 4.7 Договору визначено, що оплата вартості послуг з постачання газу за Договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

Згідно пункту 4.8 Договору визначено, що у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати вартості послуг з постачання газу сторони мають право за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством, укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до Договору.

Водночас, пунктом 4.8.1 Договору узгоджено, що у разі відсутності графіка погашення заборгованості постачальник не має права грошові кошти, отримані від споживача за газ у поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Відповідно до п. 5.3.3 Договору споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених Договором.

Згідно п. 10.1 Договору, договір набирає чинності з дати підписання та, відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.01.2013 та діє до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 10.1.1 Договору визначено, що Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

В спірний період - з січня 2013 по квітень 2015, укладений між сторонами Договір на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб промислових споживачів № 2013/П-ВН-6552-270 був чинним, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначалось, відповідно до п. 2.6 Договору послуги з постачання газу документально оформлюються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач передав відповідачу в період з січня 2013 року по квітень 2015 року включно природний газ в обсязі 177,169 тис.м.куб. на загальну суму 192785,38 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу:

№ 1 від 31.01.2013 на суму 5583,60 грн.;

№ 2 від 28.02.2013 на суму 5583,61 грн.;

№ 3 від 31.03.2013 на суму 5583,61 грн.;

№ 4 від 30.04.2013 на суму 5583,61 грн.;

№ 5 від 31.05.2013 на суму 5748,99 грн.;

№ 6 від 30.06.2013 на суму 5740,02 грн.;

№ 7 від 31.07.2013 на суму 5763,96 грн.;

№ 8 від 31.08.2013 на суму 5599,57 грн.;

№ 9 від 30.09.2013 на суму 5607,55 грн.;

№ 10 від 31.10.2013 на суму 5567,65 грн.;

№ 11 від 30.11.2013 на суму 5567,65 грн.;

№ 12 від 31.12.2013 на суму 5567,65 грн.;

№ 1 від 31.01.2014 на суму 5559,67 грн.;

№ 2 від 28.02.2014 на суму 5559,67 грн.;

№ 3 від 31.03.2014 на суму 5559,67 грн.;

№ 4 від 30.04.2014 на суму 5583,61 грн.;

№ 5 від 31.05.2014 на суму 8376,61 грн.;

№ 6 від 30.06.2014 на суму 8340,70 грн.;

№ 7 від 31.07.2014 на суму 8340,70 грн.;

№ 8 від 31.08.2014 на суму 8340,70 грн.;

№ 9 від 30.09.2014 на суму 8282,04 грн.;

№ 10 від 31.10.2014 на суму 5092,04 грн.;

№ 11 від 30.11.2014 на суму 5092,04 грн.;

№ 12 від 31.12.2014 на суму 5106,41 грн.;

№ 1 від 31.01.2015 на суму 5120,77 грн.;

№ 2 від 28.02.2015 на суму 5113,58 грн.;

№ 3 від 31.03.2015 на суму 5113,58 грн.;

№ 4 від 30.04.2015 на суму 30707,14 грн. (далі разом - акти приймання-передачі природного газу).

Вищенаведені акти приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень, скріплені печатками сторін, приймаються судом у якості належних доказів на підтвердження поставки позивачем та прийняття відповідачем природного газу в обсязі та вартістю, вказаних сторонами в актах приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 2.9 Договору акти приймання-передачі визначені в якості підстави для здійснення остаточних розрахунків.

Згідно з п. 4.5 Договору, розрахунковий період за договором становить один місяць - з контрактної години першого дня місяця до контрактної години першого дня наступного місяця включно.

Отже, за змістом наведеного пункту 4.5 Договору вбачається, що останньою датою розрахункового періоду є контрактна година першого числа дня наступного місяця включно. В свою чергу, прострочення оплати за певний місяць починається з 2 числа місяця, що слідує за цим певним місяцем поставки газу.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем, в порушення умов Договору, не було проведено повний розрахунок за поставлений позивачем природний газ в період з січня 2013 року по квітень 2015 року включно. Так, на виконання умов Договору, відповідачем була проведена лише часткова оплата вартості поставленого природного газу в загальній сумі 151022,07 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи реєстрами платіжних документів за періоди з 01.07.2013 по 31.12.2013, з 01.01.2014 по 30.06.2014, з 01.07.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2015 по 30.06.2014, з 01.07.2015 по 14.08.2015. Відповідно до наведених реєстрів платіжних документів вбачаються дати та суми здійснених відповідачем платежів за поставлений природний газ в спірний період.

Судом досліджено, що у зв'язку з невчасними та неповними розрахунками за поставлений природний газ в період з січня 2013 року по квітень 2015 року включно, сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 01.09.2015 склала 41763,33 грн. (192785,38 грн. - 151022,07 грн. = 41763,33 грн.). При цьому наявність у відповідача заборгованості за Договором у наведеній сумі останнім не заперечується.

Водночас, відповідач стверджує, що спірна заборгованість в сумі 41763,33 грн. існує у нього за Актами приймання - передачі природного газу: № 1 від 31.01.2015 на суму 829,03 грн., № 2 від 28.02.2015 р. на суму 5113,58 грн.; № 3 від 31.03.2015 на суму 5113,58 грн.; № 4 від 30.04.2015 на суму 30707,14 грн.

Напроти, позивач стверджує, що заборгованість в сумі 41763,33 грн. виникла у відповідача за іншими Актами приймання - передачі природного газу: № 1 від 31.01.2013 на суму 5378,37 грн., № 2 від 28.02.2013 на суму 5583,61 грн., № 3 від 31.03.2013 на суму 5583,61 грн., № 4 від 30.04.2013 на суму 5583,61 грн., № 5 від 31.05.2013 на суму 5747,99 грн., № 6 від 30.06.2013 на суму 5740,02 грн., № 4 від 30.04.2015 на суму 8146,12 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.5 Договору, розрахунковий період за договором становить один місяць - з контрактної години першого дня місяця до контрактної години першого дня наступного місяця включно.

Відповідно до п. 4.8.1 Договору, у разі відсутності графіка погашення заборгованості постачальник не має права грошові кошти, отримані від споживача за газ у поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Тож, здійснивши аналіз умов Договору в частині узгодженого сторонами порядку здійснення розрахунків за поставлений природний газ, зокрема, пунктів 4.5 - 4.8 Договору, врахувавши при цьому дати здійснення відповідачем платежів за поставлений природний газ в спірний період та відсутність в матеріалах справи узгодженого сторонами графіку погашення заборгованості з оплати вартості послуг з постачання газу (оформленого у вигляді додатку до Договору), суд дійшов висновку, що при зарахуванні отриманих від відповідача грошових коштів у поточному розрахунковому періоді позивач діяв у чіткій відповідності до умов пункту 4.8.1 Договору, відповідно до якого він не мав права зараховувати ці кошти в рахунок погашення існуючої заборгованості відповідача відповідно до черговості її виникнення, т.т. не мав права зараховувати отримані від відповідача у поточному розрахунковому періоді кошти за попередні періоди, тоді як поточний період залишався б неоплаченим.

Враховуючи наведене та наявні в матеріалах справи докази вбачається, що неоплаченими відповідачем актами приймання - передачі природного газу, за якими у останнього існує спірна заборгованість в сумі 41763,33 грн. залишаються саме Акти приймання - передачі природного газу № 1 від 31.01.2013 на суму 5378,37 грн., № 2 від 28.02.2013 на суму 5583,61 грн., № 3 від 31.03.2013 на суму 5583,61 грн., № 4 від 30.04.2013 на суму 5583,61 грн., № 5 від 31.05.2013 на суму 5747,99 грн., № 6 від 30.06.2013 на суму 5740,02 грн., № 4 від 30.04.2015 на суму 8146,12 грн., як це вірно вказав позивач. В свою чергу, доводи відповідача про наявність у нього спірної заборгованості в сумі 41763,33 грн. за іншими актами приймання - передачі природного газу, суд відхиляє як безпідставні та такі, що спростовуються матеріалами справи.

Отже, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 41763,33 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 2488,97 грн. 3% річних та 25906,77 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що дії відповідача, який прострочив виконання грошового зобов'язання щодо оплати позивачу вартості поставленого газу на умовах Договору, є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом також встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання щодо оплати природного газу, поставленого відповідачу саме за Актами приймання - передачі природного газу: № 1 від 31.01.2013, № 2 від 28.02.2013, № 3 від 31.03.2013, № 4 від 30.04.2013, № 5 від 31.05.2013, № 6 від 30.06.2013, № 4 від 30.04.2015.

За таких обставин, враховуючи п. 4.5 Договору та наявні в матеріалах справи докази щодо здійснення відповідачем часткових оплат в спірний період за поставлений природний газ, суд погоджується з доводами позивача про можливість нарахування 3% річних та інфляційних втрат за Актами приймання - передачі природного газу: № 1 від 31.01.2013 - за період з 02.02.2013 по 01.09.2015, № 2 від 28.02.2013 - за період з 02.03.2013 по 01.09.2015, № 3 від 31.03.2013 - за період з 02.04.2013 по 01.09.2015, № 4 від 30.04.2013 - за період з 02.05.2013 по 01.09.2015, № 5 від 31.05.2013 - за період з 02.06.2013 по 01.09.2015, № 6 від 30.06.2013 - за період з 02.07.2013 по 01.09.2015, № 4 від 30.04.2015 - за період з 02.05.2015 по 01.09.2015.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - постанова Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14) сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом враховано, що згідно п. 1.12 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14, з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання

Перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків інфляційних втрат (наведені на стор. 4, 5 позовної заяви) та 3% річних (додаток № 2 до позовної заяви), суд дійшов висновку, що вони відповідають передбаченим чинним законодавством порядку та способу нарахування, є арифметично вірними і такими, що відповідають матеріалам справи, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2488,97 грн. 3% річних та 25906,77 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32-34, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району міста Києва (03179, м. Київ, вул. Прилужна, буд. 6; ідентифікаційний код 03366552) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178; ідентифікаційний код 20578072) 41763,33 грн. (сорок одну тисячу сімсот шістдесят три гривні 33 коп.) основного боргу, 2488,97 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят вісім гривень 97 коп.) 3% річних, 25906,77 грн. (двадцять п'ять тисяч дев'ятсот шість гривень 77 коп.) інфляційних втрат, 1218,00 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.12.2015.

Суддя Гумега О.В.