КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа№ 910/20022/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: Мединська Р.Г.-представник;

Від відповідача: не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015

у справі № 910/20022/15 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Індіго"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про про стягнення 12 005,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Індіго" (надалі - ТДВ „СК „Індіго") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі - МТСБУ) про стягнення 12 005,08 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Індіго" до Моторного (транспортного) страхового бюро України було повністю задоволено.

Присуджено до стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Індіго" суму страхового відшкодування у розмірі 12 005,08 грн. та судовий збір у розмірі 1 827,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України у справі №910/20022/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2015 було поновлено строк на оскарження та прийнято зазначену апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 01.12.2015.

13.11.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, який колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

26.11.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка мотивоване тим, що представники відповідача перебуватимуть у відрядженні.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Однак, це є правом суду, а не обов'язком, при цьому суд враховує вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи.

З огляду на строк розгляду справи, враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення сторін про час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання про відкладення розгляду спору.

В судовому засіданні, призначеному на 01.12.2015, представник позивача надав свої пояснення по справі.

Представники відповідача у вказане судове засідання не з'явились.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.04.2012 між ТДВ „СК „Індіго" (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) був укладений договір страхування наземного транспорту №206-00677-12 надалі - „Договір"), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем Mercedes-Benz E320, реєстраційний номер НОМЕР_1, зокрема, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

07.11.2012 о 15:50 год. в місті Києві по вул. Васильківській сталося ДТП за участі застрахованого автомобіля Mercedes-Benz E320, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого було спричинено механічні пошкодження обом автомобілям.

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №9103778.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_5 п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.11.2012 р. у справі №2601/21647/12, відповідно до якої ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до висновку авто-товарознавчого дослідження (звіту) №934, складеного 22.11.2012 р. суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ „Сальватор", вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz E320, реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, в результаті його пошкодження при ДТП складає 14 388,17 грн.

На підставі страхових актів №16545/206 від 12.04.2013 та №16473/206 від 12.04.2013, позивач виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив на користь страхувальника суму страхового відшкодування у розмірі 12 005,08 грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами від 24.04.2013.

Згідно з ст. 27 Закону України „Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із довідки про дорожньо-транспортну пригоду №9103778 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю Mercedes-Benz E320, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_5 та знаходився під його керуванням.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_2, не була застрахована у встановленому Законом України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з ст. 22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Абзацом 1 пункту 39.1 статті 39 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам; участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В статті 41 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У п. 1.7 ст. 1 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" міститься визначення забезпеченого транспортного засобу - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до п. 1.3 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, затвердженого рішенням президії Моторного (транспортного) страхового бюро України від 10.02.2005, 31.03.2005, протоколи №№ 121, 128, погодженого рішенням Координаційної ради Моторного (транспортного) страхового бюро України від 06.04.2005 протокол № 3, чинного на дату дорожньо-транспортної пригоди та виплату позивачем страхового відшкодування, Бюро за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, встановлених Законом України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема, у разі заподіяння шкоди наземним транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (п.п. 1.3.2).

З наведених норм Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" випливає, що МТСБУ відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу.

Аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 16.08.2011. у справі № 47/48, від 15.04.2013 у справі № 5011-36/11439-2012 та від 23.04.2015 у справі №910/9212/14.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача виникло право вимоги до відповідача в межах обов'язкового ліміту відповідальності, а відтак позовні вимоги ТДВ „СК „Індіго" підлягають задоволенню.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи та апеляційній скарзі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, тому є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро україни залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі № 910/20022/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/20022/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська