КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2015 р. Справа№ 927/943/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Бондарчук І.П. - посвідчення № 026128 від 15.05.2014р.

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

від третьої особи: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2015р.

у справі № 927/943/15 (суддя Блохіна Ж.В.)

за позовом Прокурора Новгород-Сіверського району в інтересах держави в

особі Чернігівської обласної державної адміністрації

до Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський

завод будівельних матеріалів»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Новгород-Сіверська районна державна адміністрація

про внесення змін до договору оренди землі

В судовому засіданні 25.11.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015р. Прокурор Новгород-Сіверського району звернувся до Господарського суду Чернігівської області в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації з позовом до Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» про внесення змін до договору оренди землі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог (з урахуванням заяв про часткову відмову від позову та зміну предмету спору, які прийняті судом до розгляду) прокурор посилався на те, що після укладення між позивачем та відповідачем договору оренди землі від 21.05.2007р., у зв'язку зі зміною законодавства та зміни оцінки землі, виникла необхідність у перегляді нормативної оцінки та ставки оплати землі, а тому просив суд внести зміни до п. 8 договору оренди землі від 21.05.2007р., зареєстрованого у Новгород-Сіверському відділі центру ДЗК від 25.05.2007р. за №80, укладеного між Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією та ЗАТ «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів», виклавши його у наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі за рік».

Крім того, прокурор просив внести зміни до вказаного договору оренди землі, замінивши орендодавця з «Новгород-Сіверська районна державна адміністрація» на «Чернігівська обласна державна адміністрація» та найменування орендаря з Закритого акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» на «Приватне акціонерне товариство «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів».

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2015р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Новгород-Сіверську районну державну адміністрацію.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2015р. у справі №927/943/15 позов задоволено повністю.

Внесено зміни до договору оренди землі від 21.05.2007р., зареєстрованого у Новгород-Сіверському відділі центру ДЗК від 25.05.2007р. за № 80, укладеного між Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією та ЗАТ «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів», замінивши орендодавця з «Новгород-Сіверська районна державна адміністрація» на «Чернігівська обласна державна адміністрація» та найменування орендаря з «Закритого акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» на «Приватне акціонерне товариство «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів».

Внесено зміни до п. 8 договору оренди землі від 21.05.2007р., зареєстрованого у Новгород-Сіверському відділі центру ДЗК від 25.05.2007р. за № 80, укладеного між Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією та ЗАТ «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів», виклавши його у наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі за рік».

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» в дохід Державного бюджету України 1 218, 00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, відповідач зазначає про те, що позивач не звертався до нього з пропозицією про внесення змін до договору оренди, зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, а позивачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про недосягнення між сторонами згоди щодо зміни умов договору.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» 15.10.2015р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Шаптала Є.Ю., Самсін Р.І.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Самсіна Р.І. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 25.11.2015р.

У відзивах на апеляційну скаргу прокурор та представник позивача заперечували проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

24.11.2015р. від Генерального директора відповідача надійшло електронне повідомлення № 1 про відкладення розгляду справи у зв'язку з терміновим відрядженням та неможливістю прибути в судове засідання.

При цьому, колегія суддів відзначає, що Генеральним директором відповідача не надано жодних доказів на підтвердження викладеного у клопотанні.

Прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції 25.11.2015р. заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники позивача, відповідача та третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції 25.11.2015р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явились, позивач та третя особа причини неявки суду не повідомили.

Оскільки явка в судове засідання представників позивача, відповідача та третьої особи обов'язковою не визнавалась, відповідачем на загальних підставах не доведено неможливість заміни Генерального директора на представника підприємства, та неможливість направлення іншого представника в судове засідання 25.11.2015р., зважаючи на відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників позивача, відповідача та третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 21.05.2007р. між Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до п. 1 якого орендодавець надає згідно розпорядження від 19.04.2007р. № 117, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для потреб промисловості в межах території Горбівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області.

Згідно п. п. 2, 3 договору в оренду передається земельна ділянка площею 55,0309га (землі промисловості) за межами населених пунктів, в адміністративних межах Горбівської сільської ради Новгород-Сіверського району. На земельній ділянці розташований промисловий комплекс «Красна Гірка».

Пунктом 4 договору сторони погодили, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації Новгород-Сіверського райземвідділу від 21.05.2007р. визначена і становить 17 613 940, 99 грн.

Договір, згідно п. 7, укладено на десять років.

Відповідно до п. 8 договору (з урахуванням угоди від 31.03.2011р. до договору) за взаємною згодою сторін розмір орендної плати встановлюється у грошовій формі, у розмірі 76 604, 00 грн. на рік.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 9 договору).

Відповідно до п. 11 договору розмір орендної плати переглядається, зокрема, у разі зміни умов господарювання; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у томі числі внаслідок інфляції; умови договору оренди що стосуються встановлення розміру орендної плати може бути переглянуто за взаємною згодою сторін у випадку змін цін і тарифів, а також у інших випадках, передбачених чинним законодавством.

21.05.2007р. цей договір посвідчений приватним нотаріусом Новгород-Сіверського нотаріального округу, та зареєстрований у Новгород-Сіверському відділі Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.05.2007р. за № 80.

Щодо позовних вимог прокурора в частині внесення змін до договору оренди землі від 21.05.2007р. шляхом заміни в тесті договору орендодавця з «Новгород-Сіверська районна державна адміністрація» на «Чернігівська обласна державна адміністрація» та найменування орендаря з «Закритого акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» на Приватне акціонерне товариство «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 122 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору) встановлено, що районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, зокрема, для сільськогосподарського використання.

Як вбачається з договору оренди землі від 21.05.2007р., орендодавцем є Новгород-Сіверська районна державна адміністрація, яка на час укладення спірного договору, діяла в межах повноважень, встановлених ст. 122 Земельного кодексу України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 6 вересня 2012 № 5308-VI, який набрав чинності 01.01.2013р., внесено зміни до Земельного кодексу України і статтю 122 викладено в новій редакції.

Так, згідно ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Відтак, саме Чернігівська обласна державна адміністрація є тією особою, до повноважень якої, відповідно до законодавства, належить право передачі земельних ділянок із земель державної власності у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, для всіх потреб, зокрема, і земельної ділянки загальною площею 55,0309 га (землі промисловості) за межами населених пунктів в адміністративних межах Горбівської сільської ради Новгород-Сіверського району, орендарем якої є відповідач.

Як вбачається зі Статуту Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів», товариство створене у формі Приватного акціонерного товариства та є правонаступником усіх прав і зобов'язань Закритого акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність та обґрунтованість позовних вимог про внесення змін до договору оренди землі від 21.05.2007р. шляхом заміни орендодавця з «Новгород-Сіверська районна державна адміністрація» на «Чернігівська обласна державна адміністрація» та найменування орендаря з «Закритого акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» на Приватне акціонерне товариство «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів», які доведені позивачем належними а допустимими доказами,а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги про внесення зміни до п. 8 договору оренди землі від 21.05.2007р., шляхом викладення його у наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі за рік», місцевий господарський суд правомірно виходив з наступного.

Приписами статті 188 Господарського кодексу України встановлено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, що передбачено статтею 652 Цивільного кодексу України.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно статті 290 Господарського кодексу України розмір плати за користування земельною ділянкою, що є державною або комунальною власністю, не може бути нижчим за встановлений Законом.

Приписами статті 30 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України «Про оренду землі».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент укладання договору оренди розмір та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку регулювались Законом України «Про плату за землю» (чинного на момент укладання договору оренди землі), статтею 2 якого встановлено, що плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

У зв'язку з введенням в дію Податкового кодексу України з 01.01.2011р. Закон України «Про плату за землю» втратив чинність, а питання сплати податку на землю та оплати орендної плати за користування земельною ділянкою регулюється виключно цим Кодексом.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Статтею 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір орендної плати встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати: для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів - чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Пунктом 274.1 статті 274 Податкового кодексу України встановлено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки.

Таким чином, з наведених вище положень Податкового кодексу України, Закону України «Про оренду землі» вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений у договорі оренди. Податковий кодекс України передбачає лише порядок визначення орендної плати за землю та граничні розміри орендної плати. Також, договором оренди землі мають визначатись форма, умови внесення орендної плати, при цьому строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності повинні встановлюватись відповідно до Податкового кодексу України.

Виходячи з аналізу зазначених законодавчих приписів, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється в договорі.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

У зв'язку із прийняттям Податкового кодексу України до статті 21 Закону України «Про оренду землі» були внесені зміни, відповідно до яких розмір, форма і строки внесення орендної плати за земельні ділянки встановлюється за згодою сторін (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що у разі зміни нормативної грошової оцінки землі, яка є базою оподаткування для плати за землю, змінюється річна сума податкового зобов'язання по земельному податку та орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, а оскільки положеннями спірного договору оренди та нормами законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором або законом, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Разом з тим, за висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові від 20.11.2012р. у справі № 28/5005/640/2012 з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р., надсилання пропозиції відповідачу про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання вимог статті 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Враховуючи вищезазначене, посилання скаржника у апеляційній скарзі на недотримання позивачем порядку зміни умов договору оренди, є безпідставними та необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на матеріалах справи та не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 22.09.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2015р. у справі №927/943/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.09.2015р. у справі №927/943/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 927/943/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала