РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа №910/26630/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ

до Державної служби України з надзвичайних ситуацій

про стягнення 3 494 668,62 грн.

Суддя М.М. Якименко

Представники сторін:

від позивача: Білявський В.В. - довіреність №2 від 05.01.2015 року;

від відповідача: Лябах О.О. - довіреність №01-7324/08 від 19.05.2015 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерного товариства "АвтоКрАЗ звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення 3 494 668,62 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав (не сплатив заборгованість) на підставі рішення Господарського суду м. Києва №9/400 від 01.12.2010, яке залишено без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2011, постановою Вищого Господарського Суду України від 06.09.2011 та Постановою Верховного Суду України від 26.11.2011.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 210 838,56 грн. - 3% річних (за період з 01.07.2014 року по 31.08.2015 року), 3 283 830,06 грн. - інфляційних втрат (за період з 01.07.2014 року по 31.08.2015 року), 52 420,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.10.2014 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 17.11.2015 року.

12.11.2015 року через канцелярію суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 17.11.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 17.11.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.08.2009 року між Холдинговою компанією "АвтоКрАЗ" у формі відкритого акціонерного товариства (далі по тексту - позивач, ХК "АвтоКрАЗ") та Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (далі по тексту - відповідач, МНС України) укладено Договір №21-6/30 (далі по тексту - Договір) на поставку відповідачу п'яти пожежно-рятувальних автоцистерн АЦ-60 (65053) (далі по тексту - автомобілів).

На виконання умов Договору ХК "АвтоКрАЗ" поставлену МНС України:

- два автомобіля (автоцистерни на базі шасі №90812240) по ТТН №013546 від 01.12.2009р. Зазначені автомобілі прийняті МНС України відповідно до акту приймання-передачі №155/1540-П від 03.12.2009р.;

- три автомобіля (автоцистерни на базі шасі № №90812245, 90812235, 9081229) по ТТН №013547 від 14.12.2009р.

Зазначені автомобілі прийняті МНС України на підставі:

- акту приймання-передачі №190/1540/0-П від 16.12.2009р. - автомобіль (автоцистерна на базі шасі 90812245);

- акту приймання-передачі №192/1540/0-П від 17.12.2009р. - автомобіль (автоцистерна на базі шасі 90812235);

- акту приймання-передачі №194/1540/0-П від 18.12.2009р. - автомобіль (автоцистерна на базі шасі №90812229).

Ціна одного автомобіля становить 1 201 500,00 грн., загальна сума поставлених на користь МНС України автомобілів складає 6 007 500,00 грн.

Граничний строк оплати за поставлені автомобілі, відповідно до умов п.2.2 Договору, становить:

-17 грудня 2009 року за автоцистерни на базі шасі №90811393;

- 17 грудня 2009 року за автоцистерни на базі шасі №90812240;

- 30 грудня 2009 року за автоцистерни на базі шасі №90812245;

- 31 грудня 2009 року за автоцистерни на базі шасі №90812235;

- 4 січня 2010 року за автоцистерни на базі шасі №90812229.

Враховуючи те, що МНС України в порушення умов договору за отримані автомобілі своєчасно не розрахувалось, ХК "АвтоКрАЗ" подано позов до Господарського суду міста Києва.

01.12.2010 року Господарським судом міста Києва розглянуто справу №9/400 за позовом ХК "АвтоКрАЗ" до МНС України та прийнято Рішення, яким з МНС України стягнуто на користь ХК "АвтоКрАЗ" 6 007 500,00 грн. - основного боргу за поставлені автомобілі; 108 135,00 грн. - три проценти річних; 276 345,00 грн. - втрат від інфляції.

20.12.2010 року виданий Наказ про примусове виконання вказаного рішення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21 червня 2011 року, Постановою Вищого господарського суду України від 6 вересня 2011 року, а також Постановою Верховного суду України від 26 грудня 2011 року Рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2010 №9/400 залишено в силі.

Позивачем доведено суду, що станом на момент подання даного позову заборгованість за поставлені автомобілі в сумі 6 007 500,00 грн. так і не сплачена.

Документи щодо примусового виконання Рішення Господарського суду міста Києва від 1 грудня 2012 року, відповідно до вимог Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845, документи щодо примусового виконання Рішення, знаходяться на виконанні у Державній казначейській службі України.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, заборгованість за поставлені на користь Відповідача автомобілі в сумі 6 007 500,00 грн. встановлена 01 грудня 2010 року рішенням Господарського суду міста Києва по справі №9/400 за позовом ХК "АвтоКрАЗ" до МНС України і не потребує доказування.

З урахуванням прийнятого 09 грудня 2012 року Президентом України Указу "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" №1085/2010 Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 жовтня 2011 року у справі №9/400 Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи замінено на правонаступника - Міністерство надзвичайних ситуацій України (; 01030, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 55).

З урахуванням прийнятого 24 грудня 2012 року Президентом України Указу №726/2012 "Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" Ухвалою Господарського суду міста Києва 19 лютого 2013 року замінено Стягувача та Боржника у виконавчому провадженні за Рішенням Господарського суду міста Києва від 1 грудня 2010року на правонаступників, а саме:

- Стягувача: з Холдингової компанії "АвтоКрАЗ" у формі відкритого акціонерного товариства замінено на Публічне акціонерне товариство "АвтоКрАЗ" (; 39631, м. Кременчук, вул. Київська, 62; далі по тексту - ПАТ «АвтоКрАЗ», позивач);

- Боржника: з Міністерства надзвичайних ситуацій України замінено на Державну службу України з надзвичайних ситуацій (; 01030, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 55; далі по тексту - відповідач).

Враховуючи вищевикладене, оплата боргу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи має здійснюватись його правонаступником - Державною службою України з надзвичайних ситуацій на користь Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" - правонаступника Холдингової компанії "АвтоКрАЗ" у формі відкритого акціонерного товариства.

Також, заборгованість відповідача перед позиваечм підтверджується листами Міністерства надзвичайних ситуацій України та Державної служби України з надзвичайних ситуацій, в яких Відповідачем визнається сума боргу.

Суду не надано жодних доказів виконання (сплати) відповідачем заборгованості перед позивачем на підставі судових рішень та наказу по справі №9/400.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини;

Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202 - 205 ГК України, ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 626 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у своїй постанові від 20.12.2010 року №3-57гс10).

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З наданих позивачем та не спростованих відповідачем доказів вбачається, що відповідач не виконав (не сплатив) судові рішення та наказ по справі №9/400.

У відзиві на позовну заяву відповідач, як на підставу не оплати боргу, зсилався на відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, однак на підставі частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2012 року у справі № 11/446).

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 210 838,56 грн. - 3% річних (за період з 01.07.2014 року по 31.08.2015 року), 3 283 830,06 грн. - інфляційних втрат (за період з 01.07.2014 року по 31.08.2015 року)., нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій (01030, м. Київ, ВУЛИЦЯ ОЛЕСЯ ГОНЧАРА, будинок 55; ) на користь Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ (39631, Полтавська обл., місто Кременчук, ВУЛИЦЯ КИЇВСЬКА, будинок 62; ) 210 838 (двісті десять тисяч вісімсот тридцять вісім) грн. 56 коп. - 3% річних (за період з 01.07.2014 року по 31.08.2015 року), 3 283 830 (три мільйони двісті вісімдесят три тисячі вісімсот тридцять) грн. 06 коп. - інфляційних втрат (за період з 01.07.2014 року по 31.08.2015 року), 52 420 (п'ятдесят дві тисячі чотириста двадцять) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 19.11.2015 року.