ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.11.15р. Справа № 904/8658/15

За позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії у сумі 6567 грн 51 коп.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: юрисконсульт 1 категорії ОСОБА_2, довіреність №1 від 30.12.2014;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за теплову енергію у сумі 4000,00 грн, інфляційних нарахувань у сумі 1968,62 грн, пені у сумі 436,20 грн та 3% річних у сумі 162,69 грн, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання № 3537, укладеного між сторонами 12.02.2002.

26.11.2015 позивач надав до суду докази сплати відповідачем заборгованості у сумі 500,00 грн та довідкою підтвердив, що станом на 24.11.2015 основна заборгованість за теплову енергію становить 3500,00 грн, інфляційні нарахування, 3% річних та пеня залишилися незмінними, отже загальна сума, заявлена до стягнення складає 6067,51 грн.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені вимоги з урахуванням часткової оплати відповідача.

Судом розцінено цей факт, як заява про зменшення розміру позовних вимог, тому вона прийнята судом та врахована при вирішенні спору.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Від відповідача конверти з ухвалами суду повернулися на адресу господарського суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Аналогічна позиція викладена у п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь його представника у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2002 між КПТП "Криворіжтепломережа" (далі - постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (далі - споживач) було укладено договір № 3537 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, за умовами якого постачальник бере на себе зобов'язання відпускати споживачу енергію на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання в потрібних йому розмірах, споживач зобов'язується оплачувати отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в строки, передбачені цим договором.

Згідно до таблиці 2, яка є невід'ємною частиною договору об'єктом теплоспоживання є приміщення по вул. Димитрова, 17, м. Кривий Ріг.

Свої договірні зобов'язання позивач виконав, а саме: постачання теплоносія на протязі всього періоду, передбаченого договором, проводилось не порушуючи щорічні розпорядження Виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області "Про початок та закінчення опалювального періоду".

Облік споживання теплової енергії проводиться згідно приладу обліку, що передбачено п.2.1 договору.

Згідно п. 3.2 договору споживач сплачує за відпущену теплову енергію протягом 14-ти днів після отримання рахунку постачальника. В разі неоплати споживачем протягом 14 днів після отримання рахунку постачальника, споживач сплачує пеню в розмірі 1,0% за кожен день прострочки від загальної суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ України.

Тарифи на послуги теплопостачання передбачені постановою № 119 від 30.09.2011 "Про встановлення тарифів на теплову енергію КПТМ "Криворіжтепломережа" що складає 954,05 грн за 1 Гкал (з ПДВ), постановою № 383 від 31.12.2013 "Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) КПТМ "Криворіжтепломережа", що складає 892,16 грн за 1 Гкал (з ПДВ), постановою № 683 від 13.06.2014 "Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) КПТМ "Криворіжтепломнережа", що складає 1294,70 грн за 1 Гкал (з ПДВ), № 489 від 28.11.2014 "Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) КПТМ "Криворіжтепломережа" що складає 1555,38 грн за 1 Гкал (з ПДВ), №410 від 27.02.2015 "Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших/сгюживачів (крім населення) КПТМ "Криворіжтепломережа" що складає 2235,73/грн за 1 Гкал (з ПДВ), №1088 від 31.03.2015 "Про встановлення тарифів на теплову енергію для рахунку постачальника, в разі несвоєчасної оплати споживач сплачує пеню в розмірі 1,0 % за кожен день прострочки від загальної суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

За період з 01.01.2013 по 31.03.2015 заборгованість відповідача складає 3500,00 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1, ч.2 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Статтями 24, 25 Закону України "Про теплопостачання" передбачена обовязковість укладення договору на постачання теплової енергії між енергоспостачальником і споживачем.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт поставки теплової енергії позивачем відповідачу останнім не оспорений та споживання якої підтверджується актами виконаних робіт за період з 01.01.2013 по 31.03.2015 (включно).

Відповідачу були виставлені за період з 01.01.2013 по 31.03.2015 (включно) рахунки за спожиту теплову енергію, які отримані та підписані особисто відповідачем, а саме: за січень № 3537 від 31.01.2013, за лютий № 3537 від 28.02.2013, за березень № 3537 від 31.03.2013, за квітень № 3537 від 30.04.2013, за жовтень № 3537 від 31.10.2013, за листопад № 3537 від 30.11.2013, за грудень № 3537 від 31.12.2013, за січень № 3537 від 31.01.2014, за лютий № 3537 від 28.02.2014, за березень № 3537 від 31.03.2014, за жовтень № 3537 від 31.10.2014, за листопад № 3537 від 30.11.2014, за грудень № 3537 від 31.12.2014, за січень № 3537 від 31.01.2015, за лютий № 3537 від 28.02.2015, за березень № 3537 від 31.03.2015, за квітень № 3537 від 30.03.2015.

Отже, позивачем доведено наявність заборгованості за теплову енергію у загальній сумі 3500,00 грн, що підтверджено матеріалами справи.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором за період з 01.01.2013 по 31.03.2015 (включно) в сумі 3500,00 грн.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки, як зазначив позивач, і це не оспорено відповідачем, останній своєчасно у передбачений п.3.2 договору строк оплату наданих послуг не здійснив, тобто має місце неналежне виконання зобовязань за спірним договором відповідачем.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, а тому пеня за період з 28.01.2015 по 18.09.2015 у сумі 436,20 грн підлягає задоволенню.

Відповідач позов не оспорив, доказів відсутності заборгованості не подав.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за кожним рахунком окремо за загальний період з 28.02.2013 по 18.09.2015 у сумі 162,69 грн та інфляційні нарахування за період з березня 2013 року по серпень 2015 року у сумі 1968,62 грн, перевіривши розрахунки яких, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а саме: 3500,00 грн заборгованості за теплову енергію, 436,20 грн пені, 1968,62 грн інфляційних нарахувань та 162,69 грн 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України у сумі 1218,00 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 11, 275, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193, 216, 230 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, який мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Агрономічна, буд. 43, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, буд. 9, ідентифікаційний код 03342184, - 3500,00 грн заборгованості за теплову енергію, 436,20 пені, 1968,62 інфляційних нарахувань, 162,69 грн 3% річних та 1218,00 грн витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 07.12.2015.

Суддя В.Д. Воронько