ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" листопада 2015 р.Справа № 916/3077/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго;

до відповідача: Комунального підприємства „Теплопостачання міста ОСОБА_1;

про стягнення 18 164 225,62 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 319 від 02.02.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 21/11-107 від 20.02.2015р.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст.77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства „Теплопостачання міста ОСОБА_2, в якій, згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог від 31.08.2015р. (т.2 а.с.1-5), просить суд стягнути з останнього 18 164 225,62 грн., у тому числі заборгованість за спожиту активну електричну енергію у розмірі 3 095 627,62 грн., заборгованість за перетікання реактивної електричної енергії у розмірі 114 959,61 грн., пеню у розмірі 10 490 841,11 грн.; 3 % річних, у сумі 524 541,89 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 836 614,73 грн., нараховані за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії; пеню у сумі 58 690,02 грн., 3 % річних у розмірі 2 934,50 грн., інфляційні втрати у розмірі 40 016,14 грн., нараховані за несвоєчасне внесення плати за перетікання реактивної електричної енергії, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 73 080,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов укладеного між ПАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" та Комунальним підприємством „Теплопостачання міста ОСОБА_2 договору про постачання електричної енергії №9 від 01.07.2008р.

Як зазначає позивач, він належним чином і в повному обсязі виконує свої договірні зобовязання перед відповідачем, однак відповідач свої зобовязання за договором в частині своєчасної та повної оплати спожитої активної електричної енергії та за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії не виконує належним чином, в результаті чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірах, що заявлена до стягнення.

Враховуючи викладене, за прострочення виконання зобовязань по оплаті за спожиту електричну енергію позивачем було нараховано відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Позивач також зазначає, що відповідно до п. 2.3.4 договору, відповідачем в період з травня 2015р. по липень 2015р. (включно) було спожито реактивну електроенергію в загальній кількості 1 416 699 кВАр.год. на суму 114 959,61 грн., яка відповідачем оплачена не була, та на яку позивач також нарахував пеню, 3% річних, та інфляційні втрати.

Вищезазначене і призвело до звернення позивача до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій у примусовому порядку.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.07.2015р. (суддя Мостепаненко Ю.І.) порушено провадження по справі № 916/3077/15 із призначенням розгляду в засіданні суду 19.08.2015р.

Судове засідання 19.08.2015р., з огляду на перебуванні судді Мостепаненко Ю.І. на лікарняному, не відбулось.

Розпорядженням керівника апарату суду від 10.09.2015р., приймаючи до уваги перебування судді Мостепаненко Ю.І. на тривалому лікарняному з 10.08.2015 року, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/3077/15, за результатами якого дану справу розподілено судді господарського суду Одеської області Щавинській Ю.М.

Ухвалою суду від 14.09.2015р. справу № 916/3077/15 суддею Щавинською Ю.М. було прийнято до свого провадження із призначенням розгляду в засіданні суду.

В засіданні суду 12.10.2015р. представником відповідача було надано відзив на позовну заяву (т.3 а.с.8-12), згідно якого останній просить сув відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на позов відповідач останній просить суд при розгляді позову врахувати збитковість підприємства, несвоєчасну оплату споживачів послуг, а також на те, що обставини, які спричинили виникнення заборгованості перед позивачем зумовлені несвоєчасними розрахунками населення і не повязані з волею субєкта господарювання, а також те, що відповідач веде активну претензійно-позовну роботу із споживачами, у яких наявна заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання за період 2014-2015рр.

У поданому відзиві відповідач вказує і на те, що у нього наявна заборгованість за кредитними договорами перед ПАТ КБНадра у розмірі 115 162 963,39 грн., а також відсотки за користування кредитами у сумі 15 660 184,88 грн. та штрафні санкції у розмірі 30 800 613,27 грн.

Крім того, Комунальне підприємство „Теплопостачання міста ОСОБА_2 акцентує увагу на тому, що підприємство було позбавлено грошових коштів в опалювальний період 2014-2015рр. у звязку із дією постанови КМУ № 217 від 30.09.2014р., відповідно до якої 100 % розрахунків споживачів природного газу та покупної теплової енергії перераховуються виключно на рахунки зі спеціальним режимом використання для перерахування коштів гарантованому постачальнику за природний газ та покупну теплову енергію за період споживання уповноваженим банком, що призвело до досить великої недостачі оборотних коштів на рахунках відповідача.

Відповідач вважає, що негайна оплата за електричну енергію з одночасним стягненням штрафних санкцій може призвести до неможливості здійснення господарської діяльності підприємства, що в свою чергу спричинить неможливість сплати заборгованості перед ПАТ „ЕК „Одесаобленерго та інших обовязкових платежів, які сплачуються підприємством до державного бюджету.

КП „Теплопостачання міста ОСОБА_2 зазначає, що позивачем було нараховано пеню в 2 рази більшу ніж сам борг.

У судовому засіданні 09.11.2015р. представник відповідача надав суду доповнення до відзиву (т.3 а.с.71-73), згідно яких вказує на те, що заборгованість КП „Теплопостачання м.Одеси перед позивачем виникла не з вини відповідача, а внаслідок тяжкого фінансового стану та збитковості підприємства, несвоєчасної оплати послуг споживачами, позбавлення можливості користування грошовими коштами через дію постанови Кабінету міністрів України № 217 від 30.09.2014р.

Одночасно, у поданих доповненнях до відзиву на позов, відповідач зазначає, що населенням оплачуються отримані послуги тільки в період опалювального сезону, а в міжопалювальний період підприємство позбавлено можливості одержання грошових коштів за ведення господарської діяльності у значних розмірах, які могло б спрямовувати на розрахунки за своїми зобовязаннями.

При цьому, як вказує відповідач, незважаючи на всі обєктивні труднощі, він частково сплачує заборгованість по договору. Так, на виконання рішень господарського суду Одеської області по справам №916/233/15 та №916/1704/15 станом на 06.11.2015р. ним перераховано позивачу грошові кошти на загальну суму 11 369 984,46 грн. та судового збору у сумі 73080,00 грн.

З огляду на зазначене, відповідач зазначає, що у підприємства на теперішній час відсутня фінансова можливість сплатити штрафні санкції, нараховані ПАТ „ЕК „Одесаобленерго, що спричинено наявністю попередньої заборгованості за спожиту активну електроенергію та дією постанови КМУ № 217 від 30.09.2014р.

Крім того, відповідач акцентує увагу на тому, що стягнення нарахованої позивачем пені фактично збільшує в 2 рази вже нараховані штрафні санкції в рамках вищевказаних судових справ за борг, який відповідач намагається погасити, перераховуючи позивачу щоденно частину коштів.

При цьому відповідач зазначає, що пеня, нарахована за 1,5 місяці, в 2,5 рази перевищує вартість електроенергії, отриманої КП „Теплопостачання м. Одеси у травні-червні 2015р.

З урахуванням викладеного, відповідач вказаними доповненнями до відзиву просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 75 %.

В засіданні суду 09.11.2015р. представник позивача під час розгляду справи по суті повністю підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити позов. У задоволенні клопотання представника відповідача про зменшення розміру пені просив суд відмовити.

Ухвалою суду від 09.11.2015р. строк розгляду справи за клопотанням представника відповідача було продовжено на пятнадцять днів, у засіданні суду оголошено перерву до 23.11.2015р.

У засіданні суду 23.11.2015р. представник відповідача під час розгляду справи по суті надав пояснення по справі, згідно яких частково визнав позов в частині сум щодо стягнення основної заборгованості та нарахованих 3% річних, не погоджувався з нарахованими позивачем інфляційними витратами, просить суд зменшити розмір пені.

У судовому засіданні 23.11.2015р. було оголошено перерву до 25.11.2015р.

24.11.2015р. до канцелярії суду від відповідача надійшли чергові доповнення до відзиву на позов (т.4а.с.24-25), згідно яких останній просить суд частково відмовити в задоволенні позову, в частині стягнення інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії на загальну суму 614 160,33 грн., та інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості реактивної електричної енергії на загальну суму 2 430,23 грн.; частково відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені на загальну суму 651 162,80 грн., а також зменшити на 75 % розмір штрафних санкцій, нарахований позивачем

В обґрунтування вказаних доповнень до відзиву відповідач зазначає про те, що нарахування штрафних санкцій за грудень 2014р. та січень 2015р. припиняється відповідно 21.07.2015р. та 17.08.2015р. і сума пені за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії на 24.08.2015р. (кінцева дата розрахунку позивача) за контррозрахунком КПП „Теплопостачання м. Одеси складає 9 839 678,31 грн.

Щодо невключення до розрахунку інфляційних витрат індексу інфляції за липень 2015р. відповідач, посилаючись на п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. (зі змінами), зазначає, що оскільки результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання, то липень 2015р. має бути включено до нарахувань індексу інфляції і для розрахунку немає значення в якому розрахунковому періоді (початку, середині або кінці) знаходяться місяці, в яких індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У засіданні суду 25.11.2015р. представник позивача повністю підтримав позицію, що викладалася ним у попередніх судових засіданнях, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача частково заперечував проти задоволення позову з підстав, що були викладені ним у відзиві на позов та доповненнях до них.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Як встановлено судом, правовідносини між Публічним акціонерним товариством „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго та Комунальним підприємством „Теплопостачання міста ОСОБА_2 виникли з договору про постачання електричної енергії № 9 від 01.07.2008р. (т. 1а.с.47-53).

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково. Визнання позову згідно до ч.1 ст.78 Господарського процесуального кодексу України викладається в адресованій суду письмовій заяві, що долучається до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

З огляду на те, що відповідачем у доповненнях до відзиву (т.4 а.с.24-25) було частково визнано позов, зокрема, в частині стягнення заборгованості за спожиту активну електричну енергію та заборгованості за перетікання реактивної електричної енергії, суд доходить висновку про необхідність задоволення вимоги стягнення з Комунального підприємства „Теплопостачання міста ОСОБА_2 заборгованості за спожиту активну електричну енергію у розмірі 3 095 627,62 грн. та заборгованості за перетікання реактивної електричної енергії у розмірі 114 959,61 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань суд вказує наступне.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунки 3 % річних (т.2 а.с.11-13,15), вважає їх вірними, у звязку із чим, з врахуванням визнання відповідачем позову в цій частині, вимоги про стягнення 3% річних у сумі 524 541,89 грн., нарахованих за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії, та 3 % річних у розмірі 2 934,50 грн., нарахованих за несвоєчасне внесення плати за перетікання реактивної електричної енергії, є такими, що також підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 3 836 614,73 грн., нарахованих за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії, та інфляційних втрат у сумі 40 016,14 грн., нарахованих за несвоєчасне внесення плати за перетікання реактивної електричної енергії, суд вказує наступне.

Як вбачається з заяви про збільшення розміру позовних вимог (т.2 а.с.1-5), позивачем було заявлено вимоги про стягнення заборгованості станом на 24.08.2015р. із включенням до неї пені та 3% річних станом на цю дату.

Разом з тим, інфляційні втрати за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії та перетікання реактивної електричної енергії були нараховані позивачем за травень 2015р. та червень 2015р., тобто без включення липня 2015 року, в якому мала місце дефляція.

При цьому відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, при розрахунку інфляційних нарахувань позивачем, з урахуванням подання уточнених позовних вимог, до індексу інфляції повинен був бути включений липень 2015р., оскільки у вказаному періоду мала місце дефляція (індекс інфляції становив менше 1).

Заперечення позивача, що вказаний індекс інфляції (дефляції) буде врахований ним у наступному позові, не приймається судом до уваги, оскільки, як вбачається з позовної заяви, (справа № 916/4553/15), доданої відповідачем до доповнень до відзиву (т.4 а.с.27-32) індекс інфляції за липень та серпень (місяці із дефляцією) у позові також не врахований.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами відповідача щодо необхідності зменшення нарахованого позивачем розміру індексу інфляції, нарахованого за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії на суму 614 160,33 грн., та індексу інфляції, нарахованого за несвоєчасне внесення плати за перетікання реактивної електричної енергії, на суму 2 430,23 грн., оскільки у зворотному випадку це б суперечило принципам справедливості, добросовісності та розумності, визначених ст.3 ЦК України.

Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії у розмірі 3 222 454,40 грн. та інфляційні нарахування за несвоєчасне внесення плати за перетікання реактивної електричної енергії у сумі 37 585,91 грн.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені у сумі 10 490 841,11 грн., нарахованої на заборгованість за спожиту активну електричну енергію та пені у розмірі 58 690,02 грн., нарахованої на заборгованість за перетікання реактивної електричної енергії, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 4.2 підпунктом 4.2.1. договору встановлена відповідальність споживача за порушення термінів внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4 цього договору, визначених додатком „Порядок розрахунків, у вигляді сплати пені у розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на той період, за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Крім того, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано спеціальним законом - Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно з ст. ст. 1, 3 якого розмір пені за прострочку платежу, що встановлюється за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, судом, при перевірці розрахунку пені, нарахованої на заборгованість за перетікання реактивної електричної енергії (т.2 а.с.14) встановлено правильність її нарахування, у звязку із чим вимоги про її стягнення у розмірі 58 690,02 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розрахунку пені, нарахованої на заборгованість за споживання активної електричної енергії, у сумі 10 490 841,11 грн., то в даному випадку суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що її розмір повинен становити 9 839 678,31 грн., оскільки аналіз змісту. 4.2.1 договору не дає підстави вважати, що сторони продовжили строк нарахування пені у порівнянні з вимогами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Вказана позиція підтримується Вищим господарським судом України у п.2.5 Постанови пленуму ВГСУ „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань № 14 від 17.12.2013р. (зі змінами).

При цьому, дослідивши усі обставини справи та оцінивши наведені відповідачем доводи, суд вважає за необхідне в порядку п. 3 ст.83 ГПК України зменшити розмір належної до стягнення суми пені, враховуючи наступне.

Так, відповідно до ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 42 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Вирішуючи питання про зменшення штрафних санкцій, суд також виходить з того, що стягнення з відповідача пені у заявленій сумі (10 490 841,11 грн.) спотворить дійсне її правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, стягнення штрафних санкцій перетвориться на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

За таких обставин, враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, приймаючи до уваги причини виникнення заборгованості, а також те, що наявність будь-яких збитків, викликаних простроченням відповідача, позивачем не доведена та подібні вимоги ним не заявлялися, з огляду на стягнення з відповідача значного розміру пені, 3% річних, та інфляційних витрат, а також з урахуванням того, що таке стягнення може призвести до неможливості здійснення господарської діяльності підприємства, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення пені.

Разом з тим, суд вважає, що зменшення пені на 75% призведе до неврахування інтересів позивача та незбалансованості інтересів обох сторін, у звязку з чим, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України, п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України, вважає за правомірне зменшити нараховані позивачами штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії до 3 000 000 грн.

Приймаючи до уваги, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплопостачання міста ОСОБА_2" (65110, м. Одеса, вул. Балківська, 1-Б, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 28 Б, код ЄДОРПУ 00131713) заборгованість за спожиту активну електричну енергію у розмірі 3 095 627 /три мільйони девяносто пять тисяч шістсот двадцять сім/грн. 62 коп.; заборгованість за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії у сумі 114 959 /сто чотирнадцять тисяч девятсот пятдесят девять/грн. 61 коп.; 3 % річних, нарахованих на заборгованість за за спожиту активну електричну енергію у розмірі 524 541 /пятсот двадцять чотири тисячі пятсот сорок одна/ грн. 89 коп.; 3 % річних, нарахованих на заборгованість за несвоєчасне внесення плати за перетікання реактивної електричної енергії у сумі 2 934 /дві тисячі девятсот тридцять чотири/ грн. 50 коп.; інфляційні втрати, нараховані на заборгованість за спожиту активну електричну енергію у сумі 3 222 454/три мільйони двісті двадцять дві тисячі чотириста пятдесят чотири/грн. 40коп.; інфляційні втрати, нараховані на заборгованість з компенсації перетікання реактивної електричної енергії у сумі 37 585 /тридцять сім тисяч пятсот вісімдесят пять/грн. 91 коп.; пеню, нараховану за несвоєчасну оплату вартості спожитої активної електричної енергії у розмірі 3 000 000/три мільйони/ грн. 00 коп.; пеню, нараховану за несвоєчасну оплату з компенсації за перетікання рактивної електричної енергії у розмірі 58 690/пятдесят вісім тисяч шістсот девяносто/грн. 02 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 73 080/сімдесят три тисячі вісімдесят/грн. 00 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30 листопада 2015 р.

Суддя Ю.М. Щавинська