ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Справа № 925/1763/15

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_2 представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім

Весма, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю Холдингова компанія

АвтоВАЗтехобслуговування Лада-Сервіс-Україна, м. Черкаси

про стягнення 248 666 грн. 52 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Весма до товариства з обмеженою відповідальністю Холдингова компанія АвтоВАЗтехобслуговування Лада-Сервіс-Україна про стягнення 248 666 грн. 52 коп. вартості переданого в оренду обладнання, у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №10-015 від 19 жовтня 2011 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 04 листопада 2015 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 17 листопада 2015 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 17 листопада 2015 року, на підставі ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 01 грудня 2015 року на 10 год. 40 хв., в судовому засіданні, яке відбулося 01 грудня 2015 року було оголошено перерву до 03 грудня 2015 року на 11 год. 20 хв.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 16 листопада 2015 року та зазначав, що умовами п. 10.2. договору поставки визначено, що примусове стягнення вартості переданого в оренду обладнання можливе лише у випадку невиконання відповідачем свого обовязку по оплаті переданого у власність обладнання в порядку та строки, визначені в укладеному договорі купівлі продажу. Однак позивач не надав суду доказів укладення такого договору купівлі продажу та передачі відповідачу обладнання у власність. Власником орендованого обладнання відповідач в порядку п.п. 6.12. 12.3 договору оренди не став. В звязку з чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заявленого боргу.

Крім того відповідач вказував, що у п. 10.2 договору поставки, сторони визначили для себе, що систематичним невиконанням п. 1.4 договору поставки вважається невиконання більше 4-х місяців підряд, таке систематичне невиконання відповідачем п. 1.4 договору поставки мало місце 01 лютого 2012 року. Отже, за умовою п. 10.2 договору поставки, сторони мали укласти договір купівлі - продажу не пізніше 10 днів з моменту такого невиконання, тобто не пізніше 11 лютого 2012 року.

Саме в цей десятиденний строк (з 02 лютого 2012 року по 11 лютого 2012 року включно) позивач мав право звернутися до відповідача з пропозицією про укладення договору купівлі-продажу.

Однак у визначений строк позивач не скористався можливістю надіслати відповідачу проект договору купівлі-продажу та, в разі недосягнення згоди, передати переддоговірний спір на вирішення в судовому порядку.

Крім того, відповідач зазначав і про неможливість визначення ціни обладнання виходячи з розрахунку, що наведений в п. 10.3 договору поставки, оскільки у зазначеній формулі мають місце вихідні дані, що визначаються на дату розірвання договору, а саме: загальна кількість поставленого товару та курс долара.

Таким чином, відповідач вважає, що без факту розірвання договору неможливо визначити вихідні дані для формули визначення вартості обладнання. Ціну обладнання для продажу сторони можуть визначити лише за взаємною згодою.

Ціна обладнання, яку визначив позивач у позовній заяві, є завищеною та необґрунтованою, оскільки передане в оренду обладнання виготовлене ще в 2008 році, з цього ж часу і перебуває в експлуатації.

В звязку з вищенаведеним, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Крім того відповідачем заявлено вимогу про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

В судовому засіданні, яке відбулося 03 грудня 2015 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1763/15.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач зазначав, що оскільки відповідач систематично не виконує свій обовязок по придбанню визначеної в договорі поставки №10-015 від 19 жовтня 2011 року кількості товару, у позивача на підставі п. 10.2. договору поставки виникло право стягнути з відповідача вартість переданого в оренду обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 19 жовтня 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім Весма (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю Холдингова компанія АвтоВАЗтехобслуговування Лада-Сервіс-Україна (покупець) було укладено договір поставки за №10-015.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до умов п. 1.1. вищевказаного договору, продавець зобовязався поставити і передати протягом строку дії даного договору покупцеві якісні мастильні матеріали виробництва фірми МОВІL, а покупець - прийняти і оплатити поставлений товар в порядку і на умовах визначених даним договором.

Крім того 19 жовтня 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім Весма (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю Холдингова компанія АвтоВАЗтехобслуговування Лада-Сервіс-Україна (орендар) було укладено договір оренди за №10-015/1.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно п. 1.2.1. договору оренди відповідач зобовязався прийняти в оренду обладнання загальною вартістю 60 600 грн. 00 коп., що на дату підписання цього договору складає суму еквівалентну 12 000 дол. США по курсу НБУ (курс 5,05).

Умови подальшого викупу обладнання передбачені цим договором, а також договором поставки №10-015 від 19 жовтня 2011 року, укладеного між орендодавцем і орендарем, умови якого не повинні суперечити умовам викупу обладнання, вказаним в цьому договорі (п. 1.1. договору оренди).

Сторони узгодили, що обєм поставленого товару визначається в кількості не менше 500 літрів за один місяць (п. 1.4. договору поставки).

Згідно п. 1.5. договору поставки загальна кількість товару що поставляється за весь період дії даного договору складає не менше 30 000 літрів.

Проте відповідач систематично не виконував взяті на себе зобовязання по придбанню визначеного в договорі поставки обєму мастильних матеріалів, про що також не заперечувалося і представником відповідача.

Згідно п. 10.2 договору поставки в разі невиконання в повному обсязі покупцем пункту 1.5. даного договору або в разі систематичного невиконання (більше 4-х місяців підряд) покупцем пункту 1.4. даного договору, покупець викуповує, а продавець зобовязується продати покупцеві згідно договору купівлі продажу в строки не пізніше 10 днів з моменту такого невиконання все передане згідно договору оренди №10-015/1 від 19 жовтня 2011 року обладнання за ціною, розрахунок якої наведено в п. 10.3 даного договору. Обладнання в такому разі передається покупцеві не пізніше триденного строку з моменту укладення договору купівлі продажу.

Тобто даними умовами договору поставки передбачено передачу обладнання у власність відповідача за умови укладення договору купівлі - продажу в строки не пізніше 10 днів з моменту невиконання відповідачем умов п. п. 1.4. або 1.5. договору поставки.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 10.3. договору поставки визначено, що в разі набрання чинності п. 10.2. даного договору, а також в разі, якщо покупець виявив бажання на дострокове розірвання даного договору, ціна обладнання яке продаватиметься вираховується наступним чином:

С = ( Х Z * б) * К, де

С ціна обладнання з урахуванням ПДВ, по якій обладнання підлягає продажу покупцеві на момент розірвання даного договору;

Х - ціна обладнання в доларах США з урахуванням ПДВ, визначена сторонами в якості базової на момент укладення даного договору;

Z загальна кількість поставленого продавцем покупцеві товару в літрах за період з початку дії даного договору до моменту розірвання договору (згідно актів звірки чи накладних продавця);

б коефіцієнт знижки, нарахованої по відношенню ціни обладнання (в доларах США) наведеної вище до загальної кількості поставленого товару згідно п. 1.5. договору поставки;

К- курс НБУ (долар США) на момент розірвання даного договору.

Тобто умови п. 10.3 договору поставки застосовуються в двох випадках:

- в разі укладення сторонами договору купівлі продажу обладнання;

- у випадку дострокового розірвання відповідачем договору поставки.

Згідно п. 12.5. договору оренди до підписання договору купівлі продажу, обладнання є власністю орендодавця, за виключенням випадку передбаченого п. 6.12 даного договору.

Пунктом 6.12. договору оренди визначено, що в разі не підписання орендодавцем договору купівлі продажу, вказаного в п. 1.1. чи несвоєчасної передачі всього отриманого орендарем згідно даного договору обладнання і його комплектуючих орендарю в строки вказані в договорі, а також в договорі поставки №10-015 від 19 жовтня 2011 року, підписаного сторонами цього договору, орендодавець зобовязується сплатити орендареві штраф в розмірі 1% від вартості фактично переданого обладнання і його комплектуючих на момент передачі вказаного обладнання в оренду. При цьому все фактично отримане згідно даного договору обладнання і його комплектуючих переходить у власність орендаря з моменту невиконання/неналежного виконання орендодавцем умов продажу вказаного обладнання і його комплектуючих як це передбачено цим договором.

Тобто умови вищевказаного пункту регулюють підстави сплати штрафу та момент переходу права власності до відповідача у разі невиконання/неналежного виконання позивачем умов продажу обладнання.

Проте, даний позов заявлено з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору поставки.

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначалося вище обладнання передається покупцеві не пізніше триденного строку з моменту укладення договору купівлі продажу (п. 10.2 договору поставки).

Оскільки умовами договору поставки передбачено укладення договору купівлі продажу обладнання в разі невиконання відповідачем умов п.п. 1.4., 1.5. договору поставки, то стягнення з відповідача вартості обладнання без набуття останнім права власності на товар не є правомірним.

Також, як зазначалося вище одним із випадків застосування умов п. 10.3 договору поставки є дострокове розірвання відповідачем договору поставки.

Однак доказів розірвання договору поставки сторони суду не надали.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позову немає.

Крім того слід зазначити, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів).

За таких обставин заява відповідача про сплив позовної давності судом до уваги не приймається.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 07 грудня 2015 року.

Суддя А.В.Васянович