ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.12.2015 Справа № 920/725/13

Господарський суд Сумської області у складі судді Сопяненко О.Ю.,

при секретарі судового засідання Пігарєвій І.О.,

за участю представників сторін:

кредитор - ОСОБА_1,

ДПІ в м. Сумах - ОСОБА_2

УПФУ в м.Сумах - ОСОБА_3

ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" - ОСОБА_4

ПАТ "Брокбізнесбанк" - ОСОБА_5

представник ліквідатора - ОСОБА_6 (довіреність від 30.11.2015 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи №920/725/13

за заявою голови ліквідаційної комісії ПАТ Сумиоблагротехсервіс ОСОБА_7

до боржника Публічного акціонерного товариства Сумиоблагротехсервіс (40022, м. Суми, вул. Привокзальна, 25, код 1399834)

про визнання банкрутом

встановив:

Ухвалою господарського суду від 17.11.2015 року було відкладено на 01.12.2015 року розгляд заяви ОСОБА_1 (вх.№11634 від 06.10.2015 року) про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 80 298,80 грн. та зобовязано кредитора направити ліквідатору копію заяви про визнання кредиторських вимог та надати суду докази такого направлення. Зобовязано ліквідатора надати письмовий відзив на заяву ОСОБА_1

На виконання вимог ухвали суду від 17.11.2015 року, ліквідатором направлено суду відзив на заяву про визнання кредиторських вимог від 30.11.2015 року, відповідно до якого ліквідатор вказує, що з дня прийняття постанови про визнання боржника банкрутом у боржника не може виникати жодних нових зобовязань, на які посилається кредитор, крім витрат безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури, у звязку з чим ліквідатор не визнає заявлених вимог ОСОБА_1

В судовому засіданні представник ліквідатора усно підтримала позицію, викладену відзиві.

ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд задовольнити подану ним заяву про визнання кредиторських вимог.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши подані документи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

Матеріали справи свідчать, що в жовтні 2015 року до господарського суду надійшла заява від 06.10.2015 року ОСОБА_1 про визнання кредиторських вимог на суму 80 298,80 грн. (а.с. 22 ОСОБА_2 13).

З даної заяви вбачається, що вимоги в заявленій сумі складаються з середнього заробітку за період з 27.05.2013 року по 06.10.2015 року.

ОСОБА_1 вказує, що прийняття постанови про визнання боржника банкрутом не звільняє його від виконання обовязків по виплаті середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою господарського суду від 27.05.2013 року боржника у даній справі визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором ОСОБА_7

Відповідно до статті 38 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011р.) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: строк виконання всіх грошових зобовязань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута тощо.

Кредитор ОСОБА_1, конкурсні та поточні вимоги якого визнані судом, вважає, що визнання боржника банкрутом не звільняє його (боржника) від виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що, на його думку, підтверджується ст. ст. 116, 117 КЗпП України, ч. 5 ст. 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, постановою Верховного Суду України від 02.07.2014 р. у справі № 6-76цс14 та Рішенням Конституційного Суду України № 4рп/2012 від 22.02.2012 р.

Проте, позиція заявника є хибною, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції Закону №4212-VI від 22.12.2011р.) встановлено, що з винесенням ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати (ч. 9 ст. 16, ч. 5 ст. 19 Закону).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 р. у справі № 6-76цс14.

Однак, слід зауважити, що з визнанням боржника банкрутом відповідно до ст. 38 Закону про банкрутство господарська діяльність банкрута завершується, у банкрута не виникає жодних додаткових зобовязань, а дії ліквідатора спрямовуються на формування ліквідаційної маси, продаж майна банкрута та проведення розрахунків з кредиторами відповідно до черговості, визначеної ст. 45 Закону про банкрутство.

Рішення Конституційного Суду України № 4рп/2012 від 22.02.2012 р., на яке посилається заявник, стосується строків звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 233 КЗпП України, та не відноситься до даної справи, оскільки спір щодо дотримання чи порушення строків звернення до суду відсутній.

Таким чином, оскільки постанова про визнання боржника банкрутом у даній справі винесена 27.05.2013р. та відкрита ліквідаційна процедура, у банкрута не виникло і не могло виникнути додаткових зобовязань перед кредитором, середній заробіток після відкриття ліквідаційної процедури, так само як і будь-які інші зобовязання, не нараховується.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для визнання вимог ОСОБА_1 в сумі 80 298,80 грн., які нараховані за період після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі, а саме: з 27.05.2013 року по 06.10.2015 року.

Керуючись ст. 38 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції Закону №4212-VI від 22.12.2011р.), статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх.№11634 від 06.10.2015 року) про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 80 298,80 грн. відмовити.

2. Копію даної ухвали направити кредитору, ліквідатору.

Суддя О.Ю. Соп'яненко