ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" грудня 2015 р.Справа № Б-39/212-10

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі Єгоровій О.І.

розглянувши справу

за заявою ФОП ОСОБА_2, м. Харків
до ФОП ОСОБА_2, м. Харків
про та в межах справи визнання банкрутом заяву ліквідатора про витребування майна банкрута
за участю сторін:

ліквідатор - ОСОБА_3,

пр-к ТОВ "ОТП Факторинг Україна" - ОСОБА_4 (дов. від 30.09.15 р.).

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду надійшла заява ліквідатора, в якій він просить суд заборонити ОСОБА_5 відчужувати у будь-який спосіб квартиру трикімнатну загальною площею (кв.м): 67.6, житловою площею (кв.м): 45.7, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, витребувати у приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 копію договору купівлі-продажу квартири трикімнатної, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 серія та номер 715, посвідченого 31.07.2013 р., а також докази проведення розрахунків за вказаним договором (за наявності), витребувати квартиру трикімнатну, загальною площею (кв.м): 67.6, житловою площею (кв.м): 45.7, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 з володіння ОСОБА_5 та передати ліквідатору, визнати право власності на квартиру трикімнатну, загальною площею (кв.м): 67.6, житловою площею (кв.м): 45.7, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 (код НОМЕР_1) та зобовязати Реєстраційну службу ГУ юстиції у Харківській області провести його державну реєстрацію.

Ухвалою суду від 20.10.2015 р. розгляд заяви ліквідатора призначено на 03.11.2015 р., заборонено ОСОБА_5 відчужувати у будь-який спосіб квартиру трикімнатну загальною площею (кв.м): 67.6, житловою площею (кв.м): 45.7, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, витребувано письмові докази.

В судове засідання 03.11.2015 р. покупець майна ОСОБА_8 не зявилася, вимог ухвали суду від 20.10.2015 р. не виконала, про причину невиконання ухвали суду не повідомила, відзиву на заяву та докази розрахунку за придбане майно суду не надала, про час та місце розгляду заяви повідомлена належним чином.

Ухвалою суду від 03.11.2015р. розгляд заяви ліквідатора відкладено на 03.12.2015 р., витребувано письмові докази.

В судове засідання 03.12.2015 р. ОСОБА_8 повторно не зявилась, вимог ухвал суду від 20.10.2015 р., 03.11.2015 р. не виконала, про причину невиконання ухвали суду не повідомила, відзив на заяву та докази розрахунку за придбане майно суду не надала, про час та місце розгляду заяви повідомлена належним чином.

Згідно з п.3.9.2. Постанови ВГСУ від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо ухвалу, в який зазначено час та місце такого засідання, надіслана сторонам у відповідному порядку.

Судом встановлено, що ухвали від 20.10.2015 р. та від 03.11.2015 р. про дату, час та місце судового засідання була надіслані та отримані ОСОБА_8 у відповідному порядку, в зв'язку з чим заява ліквідатора розглядається за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

Присутній у судовому засіданні ліквідатор заяву підтримує.

Присутній в судовому засіданні представник заставного кредитора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заяву ліквідатора підтримує, просить задовольнити в повному обсязі (письмові пояснення в матеріалах справи).

Суд, вислухавши пояснення ліквідатора та представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна», дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення заяви ліквідатора, керуючись наступним:

Згідно зі ст. 4-1 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13 р. (далі - Закон про банкрутство), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчим актами України.

Постановою господарського суду від 17.01.2011 р. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру ФОП ОСОБА_2 (61002, АДРЕСА_3; код НОМЕР_1). Вищезазначеною постановою суду, що набрала законної сили, встановлено, що банкруту на праві власності належить, зокрема, квартира трикімнатна №145, розташована за адресою: м.Харків, вул. Мироносицька, 99, загальною площею 67,6 кв. м., житловою площею 45,7 кв. м. - на підставі договору купівлі-продажу нерухомості Н6-61 від 09.02.1998р., посвідченого Харківською товарною біржею (Реєстрація угод №00084) та зареєстрованого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 19.02.1998 р., за реєстровим №П-2-9545.

Вказана квартира була передана в іпотеку відповідно до договору іпотеки №РМL-709/092/2008, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та боржником 16.09.2008р. В межах ліквідаційної процедури банкрута ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (правонаступник ЗАТ «ОТП Банк») заявлено грошові вимоги на загальну суму 1 136 879,94 грн., які розглянуті та визнані ліквідатором у повному обсязі (повідомлення ліквідатора від 23.08.2011 р. том 2 арк.справи 77).

Відповідно до приписів ст.ст. 25-31, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в ред. ЗУ № 784-XIV від 30.06.1999 р.) усі види майнових активів банкрута включаються до складу ліквідаційної маси та підлягають реалізації з метою задоволення вимог кредиторів, майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Зі звіту попереднього ліквідатора банкрута ОСОБА_9 від 19.08.2014 р. №220/01-34 (в матеріалах справи) вбачається, що належне на праві власності майно банкрута, включене до складу ліквідаційної маси (квартира трикімнатна №145, розташована за адресою: м.Харків, вул. Мироносицька, буд. 99), реалізовано попереднім ліквідатором згідно угоди б/н від 04.04.2013 р. з Товарною Біржею «Всеукраїнський торгівельний центр» (Протокол проведення аукціону №2 від 26.04.2013 р.), переможцем якого визнано ОСОБА_10 за вартістю 239790,00 грн.

На виконання вимог ухвали суду, Реєстраційною службою ГУ юстиції у Харківській області надано до матеріалів справи Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2014 р. №29602359, згідно якої 30.07.2013 р. право власності на обєкт аукціону було зареєстровано за ОСОБА_10 на підставі Протоколу проведення аукціону №2 від 26.04.2013 р., акту про передання права власності на нерухоме майно б/н від 26.04.2013 р. із видачею приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_11 свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна серія та номер 2663 від 30.07.2013 р. Наступного дня, 31.07.2013 р. обєкт аукціону було відчужено ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 715, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6

Ухвалою господарського суду від 17.12.2014 р. в зв'язку з виявленням порушень порядку проведення реалізації вищезазначеної квартири, визнано недійсними результати проведення аукціону з реалізації майна банкрута ФОП ОСОБА_2 (квартири трикімнатної №145, розташованої за адресою: м.Харків, вул. Мироносицька, буд. 99), що оформлені протоколом та актом про передання права власності на нерухоме майно б/н від 26.04.2013 р. Крім того, судом було скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер 2663 від 30.07.2013 р., видане приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_11 Зазначена ухвала суду набрала законної сили.

Зокрема, зазначеною ухвалою суду встановлено, що аукціон з реалізації майна (квартири) банкрута, а також подальша реєстрація права власності на обєкт аукціону за гр. ОСОБА_10 проведено із порушенням вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 19.01.2013 р., Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Також, судом встановлено факт відсутності (ненадання) доказів проведення покупцем обєкту ліквідаційної маси ОСОБА_10, а також наступним покупцем ОСОБА_5 щодо проведення розрахунків за придбане майно.

Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 45163269 від 06.10.2015 р. та №48812846 від 01.12.2015 р. власником квартири на дату видачі довідки є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 715, посвідченого 31.07.2013 р. приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в ред. ЗУ № 784-XIV від 30.06.1999 р.) ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: з підстав, передбачених ч. 10 ст.17 Закону подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника, а також вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб. Зазначені приписи Закону кореспондуються із ч.7 ст.12, ст. 16 ГПК України, а також ч.4 ст.10 України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції після 19.01.2013 р., якою встановлено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

У п.9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 р. № 01-06/606/2013 «Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в ред. ЗУ від 22.12.2011 р. № 4212-VI)» зазначено, що частина четверта статті 10 Закону відносить до підвідомчості господарських судів справи зі спорів, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, до яких, крім названих у зазначеній статті Закону, слід відносити також й інші спори з майновими вимогами до боржника, як-от: спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника. Дана норма кореспондується з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК (в редакції Закону) та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (остання частина статті 16 ГПК) та розглядаються, як і справи у спорах боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (частина восьма статті 23 Закону), у позовному провадженні - на відміну від: заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника (стаття 20 Закону); заяв щодо відшкодування збитків у зв'язку з відмовою керуючого санацією від правочину (договору); заяв щодо порушення сторонами умов правочинів (договорів), вчинених згідно з планом санації (частини десята, одинадцята статті 28 Закону); спорів, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна (частина восьма статті 44 Закону), які розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство.

За таких обставин, враховуючи особливості процедури банкрутства, господарський суд вирішує у межах розгляду справи про банкрутство спори, безпосередньо пов'язані зі здійсненням провадження в такій справі, в тому числі про: визнання недійсними правочинів; визнання права власності на майно боржника; оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника тощо.

Отже, у межах справи про банкрутство підлягають вирішенню спори стосовно майна боржника, що увійшло або вибуло зі складу ліквідаційної маси, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, оскільки такі спори стосуються питань формування ліквідаційної маси у справі про банкрутство, а тому безпосередньо пов'язані зі здійсненням провадження в такій справі.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», передбачено, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позви власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених першою статті 388 ЦК України.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частинами 1, 3 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. При цьому, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 11.10.2011 р. у справі № 5002-8/5447-2010, постанові Вищого господарського суду України від 18.11.2015 р. у справі № 122/14б-06/11 та ін. викладена правова позиція щодо того, що у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України. У такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за подальшим договором права відчужувати це майно.

Окрім того, згідно ч.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в ред. ЗУ № 784-XIV від 30.06.1999 р.) банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури; ліквідація - припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна; ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку. Згідно ч.1 ст.25 Закону, ліквідатор з дня свого призначення реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

При цьому, особливості провадження у справах про банкрутство фізичних осіб-підприємців визначено ст.47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в ред. ЗУ № 784-XIV від 30.06.1999 р.). Так, згідно ч. 7 ст.48 Закону, у разі необхідності постійного управління нерухомим майном або цінним рухомим майном громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, господарський суд призначає для цієї мети ліквідатора та визначає розмір його винагороди. У цьому разі продаж майна громадянина-підприємця здійснюється ліквідатором. Кошти, отримані від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, а також наявні у нього кошти у готівковій формі вносяться на депозитний рахунок нотаріальної контори або приватного нотаріуса та використовуються за рішенням господарського суду, який визнав громадянина-підприємця банкрутом

Таким чином, сутність ліквідаційної процедури фізичної особи-підприємця полягає у здійсненні призначеним у разі необхідності ліквідатором заходів, спрямованих на реалізацію майна банкрута у спосіб, встановлений Законом (тобто шляхом укладання та виконання сторонами відплатних договорів), а також отримання грошових коштів з метою погашення вимог кредиторів. Частина 6 ст.3-1 Закону про банкрутство встановлює, що при реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий зобов'язаний діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів. При цьому сумлінність або добросовісність має трактуватися як категорія моральна, що відображає врахування особою інтересів інших учасників господарських правовідносин, публічного інтересу тощо, а розумність - як категорія інтелектуальна, що припускає адекватність оцінки особою цінності певного цивільного права, доцільності своїх дій, наслідки здійснення або нездійснення цивільного права. Тобто, під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Натомість, як зазначено вище, ухвалою суду від 17.11.2014 р. встановлено, що аукціон з реалізації майна банкрута, а також реєстрацію права власності на обєкт аукціону за гр. ОСОБА_10 проведено із порушенням вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Також зазначеною ухвалою встановлено відсутність (ненадання) покупцем обєкту ліквідаційної маси ОСОБА_10 та наступним покупцем ОСОБА_8 доказів щодо проведення розрахунків за придбане майно, тобто факт його безоплатного відчуження.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦК України особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства (до яких відноситься, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»). Натомість, у матеріалах справи, порушеної за заявою ФОП ОСОБА_7 відсутні докази надання ОСОБА_2 згоди на безоплатне відчуження власного майна.

Також, як зазначено вище, реалізоване майно було передано в іпотеку відповідно до Договору іпотеки №РМL-709/092/2008, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та боржником 16.09.2008р. та забезпечує погашення грошових вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (правонаступника ЗАТ «ОТП Банк») на загальну суму 1136879,94 грн.

Згідно з ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Окрім того, відповідно до вимог ч. 5 ст. 3-1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в ред. ЗУ № 784-XIV від 30.06.1999 р.) арбітражний керуючий зобов'язаний повідомляти комітет кредиторів та кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, про час, місце та умови продажу заставного майна окремим рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Також згідно ч.1 ст. 58 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції після 19.01.2013 р. організатор аукціону не пізніше як за 15 робочих днів до дня початку аукціону оприлюднює на веб-сайті державного органу з питань банкрутства та Вищого господарського суду України (при проведенні електронних торгів - також на своєму веб-сайті) оголошення про проведення аукціону, а також письмово повідомляє про проведення аукціону власника майна, замовника та інших осіб, визначених замовником.

При цьому, матеріалами справи, та, зокрема ухвалою суду від 17.11.2014 р., підтверджується відсутність доказів письмового повідомлення попереднім ліквідатором ОСОБА_9 та організатором аукціону заставного кредитора ТОВ «ОТП Факторинг Україна», власника майна ОСОБА_2, а також доказів надання згоди на відчуження майна як власником, так і заставним кредитором банкрута.

Згідно ч.4 ст. 147 Господарського кодексу України право власності та інші майнові права суб'єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу. При цьому, ч.2 ст.20 Кодексу визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються у т.ч. шляхом визнання наявності або відсутності прав, а також відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання. Також, згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вищевикладені обставини підтверджують, що реалізоване нерухоме майно банкрута вибуло з володіння власника незаконно, не з її волі та без її згоди, відчужено безоплатно та без згоди заставного кредитора, що згідно ст.387, 388 ЦК України є підставою для витребування такого майна на користь законного власника ОСОБА_2 з метою його включення до складу ліквідаційної маси та погашення грошових вимог заставного кредитора - ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

При цьому суд не може прийняти у якості належного доказу проведення ОСОБА_5 розрахунків за придбану квартиру надану до матеріалів справи приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 копію договору купівлі-продажу квартири трикімнатної, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 серія та номер 715, посвідченого 31.07.2013 р., відповідно до п.5 якого «продаж за домовленістю сторін вчинено за суму 240 000,00 грн., котрі покупець передав продавцю, а продавець прийняв готівкою після узгодження проекту договору до його підписання», оскільки зазначене положення включене в текст договору та посвідчено нотаріусом виключно зі слів його сторін. Однак, як зазначено вище, під час судового розгляду справи ОСОБА_8 не надано будь-яких доказів проведення розрахунків за придбане нерухоме майно банкрута.

Окрім того, матеріалами справи підтверджується, що залученою ухвалою суду від 25.11.2014р. до участі у справі громадянкою ОСОБА_8 систематично не виконуються вимоги ухвал суду щодо надання письмових доказів та явки у судове засідання для дачі пояснень. Також, суд зазначає, що відповідно до умов зазначеного договору купівлі-продажу та довідки ГУ ДМС України в Харківській обл. від 13.11.2015 р.№03/1-24685, ОСОБА_5Д, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та мешкає за адресою 61003, АДРЕСА_4, яка співпадає із місцем попередньої реєстрації ОСОБА_2 (копія паспорту банкрута у матеріалах справи). Окрім того, під час розгляду заяви ліквідатора та після отримання ухвали суду щодо заборони відчуження у будь-який спосіб квартири трикімнатної №145, загальною площею (кв.м): 67.6, житловою площею (кв.м): 45.7, розташованої за адресою: м.Харків, вул. Мироносицька, 99, в порушення ч.1 ст.6 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_5 на підставі Іпотечного договору серія та номер 1979 від 02.11.2015 р. передано зазначену квартиру в іпотеку фізичній особі ОСОБА_12 (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №48812846 від 01.12.2015 р. у матеріалах справи).

Вищезазначені обставини в сукупності дають суду достатньо обґрунтоване припущення щодо відсутності факту проведення ОСОБА_5 розрахунків за спірне майно.

Щодо вимоги ліквідатора про зобов'язання Державну реєстраційну службу України провести державну реєстрацію права власності на спірний об'єкт нерухомого майна, суд не знаходить правових підстав для задоволення заяви в цій частині, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав, а також здійснює інші дії щодо державної реєстрації обєктів права власності.

Отже, обов'язок щодо реєстрації певних речових прав, в тому числі й в зв'язку зі зміною власника майна законодавчо віднесено до повноважень державного реєстратора.

У відповідності до ч. 4 ст. 9 вказаного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Окрім того, згідно підпункту 5 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст. 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 3-1, 22-32, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13 р., п.п 5 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 20, 147 ГК України, ст.ст. 16, 387, 388 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 12 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 4-1, 33, 35, 75, 86 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву ліквідатора ФОП ОСОБА_2 (вх. №42116 від 19.10.15 р.) про витребування майна банкрута задовольнити частково.

2. Витребувати квартиру трикімнатну №145, загальною площею (кв.м): 67.6, житловою площею (кв.м): 45.7, розташовану за адресою: м.Харків, вул. Мироносицька, буд. 99 з володіння ОСОБА_5 (адреса: 61003, АДРЕСА_5; код НОМЕР_2) та передати ліквідатору ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_13 Є.В. (свідоцтво №523 від 21.03.13 р.)

3. Визнати право власності на квартиру трикімнатну, загальною площею (кв.м): 67.6, житловою площею (кв.м): 45.7, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 за ОСОБА_7 (адреса: 61023, АДРЕСА_7, код НОМЕР_1) та уповноважити ліквідатора арбітражного керуючого ОСОБА_3 здійснити дії щодо державної реєстрації права власності в порядку, встановленому законодавством України.

4. В задоволенні решти вимог відмовити.

5. Ухвалу направити ліквідатору, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського МУЮ Харківської обл., ОСОБА_5, ОСОБА_10, приватному нотаріусу ХМНО ОСОБА_6, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», кредиторам: ТОВ "ФК "Приватні інвестиції", ФОП ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_15

Суддя ОСОБА_1