РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2015Справа №910/27980/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція освітянських видань"
до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"
про стягнення 625 405,28 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Ковальов О.М. - представник за довіреністю;

від відповідача: Дідківський В.С. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Редакція освітянських видань" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення 625 405,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору на розрахунково-касове обслуговування №25532/166240-980 від 03.08.2012, що зумовило виникнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2015 порушено провадження у справі №910/27980/15, розгляд справи призначено на 30.11.2015.

16.11.2015 позивач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

27.11.2015 від позивача через відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення, в яких він наголосив на тому, що в п. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» немає прямого посилання щодо відмови кредитору у перерахуванні з його розрахункового рахунку до державного бюджету України обов'язкових платежів. Крім того, зазначив, що 07.10.2015 звернувся до Публічного ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з відповідною заявою про задоволення вимог кредитора.

Представник позивача в судовому засіданні 30.11.2015 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

У свою чергу, представник відповідача в засіданні господарського суду проти позову заперечив у повному обсязі.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 30.11.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь в розгляді справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.08.2012 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Редакція освітянських видань (клієнт) укладено Договір на розрахунково-касове обслуговування №25532/166240-980, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №4001 в гривнях (надалі - рахунок) та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до Тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків в порядку і на умовах, визначених договором (п. 1.1. договору).

За умовами п. 2.1. договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Відповідно до п. 2.2. договору списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Накладення арешту на рахунок або припинення операцій за ними, що обмежує право клієнта на розпорядження коштами, можливе тільки у випадках, встановлених чинним законодавством України (п. 2.3. договору).

Пунктом 3.1.1. договору сторони погодили, що банк має право використовувати грошові кошти на рахунку, гарантуючи при цьому право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Клієнт, за змістом п. 3.2.1. договору, має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

У свою чергу, банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком та клієнтом (п. 3.3.2 договору).

Згідно з п.п. 3.3.3, 3.3.4. договору банк зобов'язаний здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений внутрішніми документами банка робочий час крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів, а також забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунки.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, і діє протягом невизначеного строку (п. 8.1. договору).

Крім того, 03.08.2012 сторони підписали Додаткову угоду до Договору на розрахунково-касове обслуговування №25532/166240-980 від 03.08.2012, відповідно до пункту 1.1. якої, банк зобов'язується здійснювати розрахункове обслуговування клієнта з використанням системи електронних платежів «Клієнт-Банк», тобто здійснювати розрахункові операції за дорученням клієнта з використанням розрахункових документів в електронній формі, які передаються по каналах електронного зв'язку на умовах передбачених договором на розрахунково-касове обслуговування, даною угодою, чинним законодавством України і внутрішніми правовими актами банку.

Пунктом 2.1. додаткової угоди визначено, що розрахункове обслуговування здійснюється з використанням документів в електронній формі в т.ч. платіжних доручень, заявок на купівлю-продаж валюти, виписок по рахункам клієнта, зведених відомостей сум заробітної плати для зарахування на поточні рахунки працівників клієнта, інших документів клієнта.

Банк зобов'язується здійснювати розрахункове обслуговування клієнта в операційний час: з 09:00 до 17:00 години крім неробочих днів (вихідні, святкові дні). Електронні документи, прийняті банком від клієнта по системі «Клієнт-Банк» в операційний день з 09:00 до 17:00 проводяться по рахункам в той же день. Документи, прийняті після 17:00 проводяться на наступний робочий день (п.п. 5.2., 5.3. додаткової угоди).

Пунктами 6.1. додаткової угоди сторони визначили, що клієнт зобов'язується сплачувати послуги банку по розрахунковому обслуговуванню з використанням системи електронних платежів «Клієнт-Банк», згідно з договором на розрахунково-касове обслуговування та Тарифами банку.

На підставі Договору на розрахунково-касове обслуговування №25532/166240-980 від 03.08.2012 та Додаткової угоди до нього, позивач подав до Філії Центр РУ АТ Банку «Фінанси та Кредит» наступні платіжні доручення:

- №18 від 10.09.2015 на перерахування 23000,00 грн. на рахунок УДКСУ у Дарницькому р-ні ГУ ДКСУ у м. Києві;

- №19 від 10.09.2015 на перерахування 2300,00 грн. на рахунок УДКСУ у Дарницькому р-ні ГУ ДКСУ у м. Києві;

- №20 від 10.09.2015 на перерахування 50000,00 грн. на рахунок УДКСУ у Дарницькому р-ні ГУ ДКСУ у м. Києві;

- №21 від 10.09.2015 на перерахування 70000,00 грн. на рахунок УДКСУ у Дарницькому р-ні ГУ ДКСУ у м. Києві.

Відповідно до відмітки в правому верхньому куті, вказані платіжні доручення прийняті до виконання банком 10.09.2015.

При цьому як вбачається з виписки по особовому рахунку за період з 09.10.2015 по 12.10.2015 вихідний залишок коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція освітянських видань" на рахунку №4001 складав 625405,28 грн.

Однак, вищевказані платіжні доручення Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" виконані не були.

У зв'язку з цим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Редакція освітянських видань" звернулося до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з листом від 14.09.2015 про зобов'язання виконати умови договору.

Крім того, 06.10.2015 позивач звернувся до відповідача з заявою про задоволення вимог кредитора, в якій просив визнати його кредитором ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на загальну суму 625405,28 грн.; перерахувати до державного бюджету України обов'язкові платежі в розмірі 145300,00 грн., залишок коштів, який становить 480150,28 грн. та нараховані відсотки на день початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку, перерахувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Редакція освітянських видань" на його рахунок в ПАТ Держощадбанк України. Вказана заява була отримана відповідачем 07.10.2015 що підтверджується відміткою банку на заяві.

Проте, як зазначає позивач, банк не перерахував до державного бюджету обов'язкові платежі, а також не перерахував залишок коштів ТОВ "Редакція освітянських видань" на його власний рахунок у іншому банку.

З цих підстав, Товариство з обмеженою відповідальністю "Редакція освітянських видань" звернулося до суду за захистом своїх порушених прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунку, а відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

За приписами частини 3 статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ст. 1071 Цивільного кодексу України).

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17 вересня 2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товаристві "Фінанси та Кредит" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства "Фінанси та Кредит", визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні строком на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою і не потребує доказування.

Отже, станом на момент розгляду даного спору господарським судом, у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, згідно зі ст. 1 Закону Україну "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Статтею 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, у спорах пов'язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація або розпочата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

При цьому вкладником у розумінні названого закону є фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Поняття ж кредитор банку визначено у ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" як юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Отже, оскільки між сторонами у даній справі склалися зобов'язальні правовідносини, які носять майново-грошовий характер, у даному випадку позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником і оскільки під час розгляду даного спору в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, виконання зазначеної операції банком обмежується положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі №3-24гс15 та від 01.04.2015 у справі №3-25гс15, які в силу ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для всіх судів України.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті; сплати регулярного збору до Фонду; витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті; виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку; виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю тощо, що надійшли до банку з дня початку здійснення процедури виведення банку з ринку; виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги по вагітності та пологах, що надійшли на спеціальний рахунок у банку, відкриття якого передбачено законодавством України для юридичної особи, починаючи з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку; виконання операцій з виплати переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку; здійснення купівлі-продажу валюти фізичними та юридичними особами для погашення ними зобов'язань за кредитними договорами, виконання вимог, встановлених законодавством, для обов'язкового продажу валюти (ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Як вбачається зі спірних банківських виписок, призначеннями платежів було: «податок на доходи з фіз. осіб», «військовий збір», «податок на прибуток», що не підпадає під дію положення ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судом також враховано, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази надання уповноваженою особою Фонду дозволу на виконання відповідачем спірних платіжних доручень позивача, або дозволу на перерахування залишку коштів ТОВ "Редакція освітянських видань" на його власний рахунок у іншому банку.

Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 39, 40, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов'язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду, у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів, передбачених у ч. 2 ст. 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, що підлягають відчуженню. Зобов'язання залишаються при їх передачі у валюті зобов'язання на дату укладення договору, визначеного цією статтею. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій ст. 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція освітянських видань" в повному обсязі, з покладенням судового збору на позивача, на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено: 02.12.15

Суддя О.А. Грєхова