КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа№ 910/19940/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Капран Р.В., довіреність № б/н від 12.01.2015;

від першого відповідача - Галкіна І.В. довіреність № 20/04/15 від 20.04.2015; Вітович О.Я., довіреність № 28/08/15 від 28.08.2015;

від другого відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт" на рішення господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі №910/19940/15 (суддя Карабань Я.А.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт" до товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" та приватного підприємства "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" про стягнення 816 996,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" та приватного підприємства "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" про стягнення 816 996,08 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі №910/19940/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі виходив з недоведеності позивачем обставин заподіяння йому збитків у вигляді упущеної вигоди.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі №910/19940/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що внаслідок порушення першим відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки № 35815 від 01.01.2014 року - несвоєчасна сплата вартості поставленого товару у розмірі 3 633 084,44 грн., йому були завдані збитки у вигляді неодержаного прибутку (упущеної вигоди) у розмірі 816 996,08 грн., оскільки позивач був позбавлений можливості розмістити вказані грошові кошти в сумі 3 633 084,44 грн. на умовах банківського вкладу із процентною ставкою встановленою на рівні 24% річних та відповідно отримати відсотковий дохід за таке розміщення.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 30.11.2015 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представники першого відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Другий відповідач не скористався правом на участь свого представника в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від другого відповідача до суду не надійшло.

Слід зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою.

За наведених обставин, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між ТОВ "АТБ-маркет" (покупець) та ТОВ "Снек Експорт" (постачальник) 01.01.2014 укладено договір поставки №35815, за умовами якого, постачальник зобов'язався в порядку і в строки встановлені договором передати товар у власність покупця, у відповідній кількості, відповідної якості і по узгодженій ціні, а останній - прийняти товар і оплатити його на умовах, встановлених в цьому договорі.

З метою забезпечення виконання зобов'язань покупця 15.01.2014 між позивачем (кредитор) та приватним підприємством "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" (поручитель) укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором на суму не більше ніж 2 000,00 грн. за виконання боржником (ТОВ "АТБ-маркет") своїх зобов'язань за договором №35815 від 01.01.2014 зі змінами та доповненнями.

Згодом, а саме 23.01.2014 року між позивачем та поручителем була укладена додаткова угода № 1 до договору поруки від 15.01.2014 року, згідно з умовами якої кредитор не має права вимагати від поручителя виконання зобов'язання за боржника на загальну суму, що перевищує 4 000,00 грн: в частині оплати за товар - на суму не більше 2 000,00 грн та в частині оплати штрафних санкцій та збитків - на суму не більше 2 000,00 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням покупцем своїх зобов'язань за договором поставки № 35815 від 01.01.2014 року, позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "АТБ-маркет", приватного підприємства "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" та фізичної особи-підприємця Скрипник О.В. про стягнення 4 154 260, 47 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.11.2014 року по справі №910/22285/15 позов задоволено частково; провадження щодо стягнення з приватного підприємства "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" заборгованості за поставлений товар у розмірі 1 300,00 грн. припинено; провадження щодо стягнення з фізичної особи-підприємця Скрипник О.В. заборгованості за поставлений товар у розмірі 450,00 грн. припинено; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт" 3 630 084,44 грн. заборгованості за поставлений товар, 460 939,12 грн. збитків від інфляції, 60 236,91 грн. 3 % річних та 73 080,00 грн. судового збору; стягнуто з приватного підприємства "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт" 700,00 грн. частини заборгованості за поставлений товар; стягнуто з фізичної особи-підприємця Скрипник О.В. на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт" частину заборгованості за поставлений товар у розмірі 550,00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2015 року рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2014 року по справі №910/22285/14 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.06.2015 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2015 року залишено без змін.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2014 року, було видано наказ про стягнення з ТОВ "АТБ-маркет" на користь позивача 3 630 084,44 грн. заборгованості за поставлений товар, 460 939,12 грн. збитків від інфляції, 60 236,91 грн. 3 % річних та 73 080,00 грн. судового збору, а всього 4 224 340,47 грн.

Грошові кошти в розмірі 4 224 340,47 грн. були сплачені ТОВ "АТБ-маркет" на користь ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, що підтверджується платіжним дорученням № 52520 від 15.04.2015 року, та перераховані позивачу на підставі розпорядження начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 17.04.2015 року.

Позивач зазначає, що 10.02.2014 року звернувся до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ЄВРОБАНК" з листом №10-СЄ, яким повідомив банк про намір розмістити у останнього грошові кошти у загальній сумі 10 700 000, 00 грн., з яких 3 600 000,00 грн., планує отримати у травні 2014 року за договором поставки № 35815 від 01.01.2014 року, на умовах банківського вкладу та просив банк надати комерційну пропозицію.

Банк направив позивачу лист № 01-14.4/472 від 17.02.2014 року, яким пропонував встановлення індивідуальної процентної ставки на рівні 24% річних для розміщення грошових коштів позивача на його депозитному рахунку строком до 365 календарних днів.

Позивач листом № 13-СЄ від 29.05.2014 року повідомив банк про те, що не має можливості укласти договір банківського вкладу та розмістити на депозитному рахунку банку грошові кошти у зв'язку з невиконанням одним із контрагентів - ТОВ "АТБ-маркет" своїх зобов'язань з оплати поставленого товару.

Позивач зазначає, що внаслідок порушення першим відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки № 35815 від 01.01.2014 року - несвоєчасна сплата вартості поставленого товару у розмірі 3 633 084,44 грн., йому були завдані збитки у вигляді неодержаного прибутку (упущеної вигоди) у розмірі 816 996,08 грн., оскільки позивач був позбавлений можливості розмістити вказані грошові кошти в сумі 3 633 084,44 грн. на умовах банківського вкладу із процентною ставкою встановленою на рівні 24% річних.

Так, позивач стверджує, що у разі своєчасної оплати першим відповідачем заборгованості за договором поставки № 35815 від 01.01.2014 року він міг би, розмістивши вказані кошти на умовах банківського вкладу, одержати відсотки.

Суму цих неодержаних відсотків у розмірі 816 996,08 грн., як упущену вигоду, позивач просить стягнути з відповідачів.

При цьому, з першого відповідача позивач просить стягнути 814 996, 08 грн., а з другого, як поручителя, - 2 000, 00 грн.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України є порушення зобов'язання.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управне на сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань - причиною.

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідачем зобов'язання, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Якщо позивач пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності та розміру таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність пошкоджень, знищення майна, неодержаного прибутку тощо).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене є упущеною вигодою.

Особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею одержані, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Крім того, при визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті особою для їх одержання.

Таким чином, у вигляді втраченої вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 23.04.2013 по справі № 15/5007/38/13.

Позивачем не доведено, що саме кошти, які він міг отримати від першого відповідача були б розміщені на депозитному рахунку в банку протягом періоду, вказаному в розрахунку позовних вимог.

Договір з банком укладено не було.

Посилання апелянта на те, що він міг би розмістити на депозитному рахунку в банку, повернуті вчасно відповідачем кошти, та отримувати прибуток, не свідчать про заподіяння позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки це лише одне з припущень позивача, стосовно того, як він міг розпорядитися коштами і не доводить того, що він це здійснив би.

Отже, позивачем не доведено обставин обов'язкового отримання ним доходу у вигляді відсотків за депозитом у разі своєчасного виконання першим відповідачем своїх зобов'язань за договором.

У даному випадку, доходи, які позивач міг би отримати, розмістивши кошти на депозитному рахунку у разі належного виконання першим відповідачем зобов'язань, мають абстрактний характер, протилежного суду не доведено.

Позивачем не доведено, що несвоєчасна оплата першим відповідачем заборгованості мала наслідком неотримання ним доходу у вигляді відсотків за депозитом.

Таким чином, умови покладення відповідальності на відповідача, як то наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки, відсутні.

Надані апелянтом на стадії апеляційного провадження додаткові докази, а саме листування з банком з приводу розміщення позивачем коштів на депозитному рахунку, судом не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів поважності причин не подання вищезазначених документів до суду першої інстанції позивачем апеляційному суду не надано.

Посилання апелянта на втрату вказаних документів та відповідно отримання їх копій від банку лише після прийняття оскаржуваного рішення не можуть бути підставою для визнання поважними причин неподання цих документів до місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно листа позивача від 12.10.2015, наданого до суду апеляційної інстанції, він звернувся до банку з проханням надати копії листів, які підтверджують обставини домовленостей між ТОВ "Снек Експорт" та банком щодо розміщення коштів позивача на депозитному рахунку.

Так, із проханням до банку щодо надання копій листів позивач звернувся лише 12.10.2015, тобто майже через місяць після прийняття 14.09.2015 оскаржуваного рішення.

Вказана обставина спростовує доводи апелянта щодо неможливості вчасного подання додаткових доказів до суду першої інстанції.

Жодних обґрунтувань обставин, які унеможливили звернення до банку з проханням надати копії листів раніше, а саме до прийняття рішення місцевим господарським судом, позивачем не наведено, відповідних доказів з цього приводу - не надано.

За таких обставин, колегією суддів не приймаються зазначені докази, оскільки позивачем не доведено поважності причин їх неподання до суду першої інстанції.

У будь-якому випадку вказані листи не впливають на висновок суду щодо необґрунтованості позовних вимог, оскільки не свідчать про те, що саме кошти, які позивач міг отримати від першого відповідача були б розміщені на депозитному рахунку в банку.

З огляду на викладене, у зв'язку з недоведеністю позивачем обставин заподіяння йому збитків у вигляді упущеної вимоги, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, відмова місцевого господарського суду у задоволенні позову є обґрунтованою.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі № 910/19940/15 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи №910/19940/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко