ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2015 р. Справа № 909/1142/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводі С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство 0928", вул. Максимовича, 11, м. Івано-Франківськ, 76007

до відповідача: Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, вул. Незалежності, 7, м. Івано-Франківськ, 76018

про визнання недійсними додаткових угод

за участю:

від відповідача: ОСОБА_1 - заступник начальника відділу правової та кадрової роботи управління економіки та реформування, (довіреність № 12/55-09/01 в від 13.01.2015 року; посвідчення № 425)

від позивача: представники не з'явилися

встановив: Приватне акціонерне товариство "Автотранспортне підприємство 0928" (далі позивач) звернулось до господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (далі відповідач) про визнання недійсними додаткових угод.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що спірні пункти Договорів на надання послуг з вивезення побутових відходів, внесені на підставі додаткових угод, на думку позивача, не відповідають нормам чинного законодавства України, а саме суперечать змісту Типового договору затвердженого КМУ.

26 листопада позивач подав через канцелярію господарського суду заперечення на відзив (вх.№18634/15 від 26.11.2015р.).

В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив, з підстав викладених у позовній заяві та запереченні на відзив. Свої заперечення мотивує необгрунтованістю та безпідставністю позовних вимог.

Позивач своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, хоча про дату, час та місце судового розгляду належним чином повідомлений ухвалою суду від 10.11.2015 року, про що свідчить відмітка на зворотньому боці даної ухвали.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пунктом 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення позивача належним чином про розгляд судової справи і забезпечення його явки в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи без участі його представника..

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, вислухавши представника відповідача, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

23 березня 2012р. між Департаментом комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (по договору - замовник/ по справі - відповідач) та Приватним акціонерним товариством "Автотранспортне підприємство-0928" (по договору - виконавець/по справі - позивач) укладено " Договори на надання послуг з вивезення побутових відходів" №73/12 від 23.03.2012 р., та №75/12 від 23.03.2012р., №77/12 від 23.0312р., №78/12 від 23.03.12.

24 квітня 2014р. між Департаментом комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (по договору - замовник/ по справі - відповідач) та Приватним акціонерним товариством "Автотранспортне підприємство-0928" (по договору - виконавець/по справі - позивач) укладено " Договори на надання послуг з вивезення побутових відходів" №75/14 від 24.04.2014р., №76/14 від 24.04.14р.

Крім того в процесі господарської діяльності 01 січня 2015 року між комунальним підприємством "Полігон ТПВ" та Приватним акціонерним товариством "Автотранспортне підприємство- 0928" укладено договір про надання послуг з прийому та захоронення твердих побутових відходів.

Відповідно до п. 1.1 зазначених Договорів позивач зобов'язався згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів, визначені в п. 1.2 цього договору, на території ЖЕО №1, №3, №4, №7, №8 та частині території колишнього ЖЕО №6, №9 та частині території ЖЕО №6 м. Івано-Франківська, межі якої визначено в п.1.3 цього договору, а замовник зобов'язується виконувати обов'язки, передбачені цим договором.

Додатковою угодою №39 до Договору №73/12 від 23.03.2012 року, Додатковою угодою №40 до Договору №75/12 від 23.03.12, Додатковою угодою №41 до Договору №77/12 від 23.03.2012 року, Додатковою угодою №42 до Договору №78/12 від 23.03.2012р., Додатковою угодою №43 до Договору №75/14 від 24.04.2014 року та Додатковою угодою №44 до Договору №76/14 від 24.04.2014 року доповнено зазначені договора підпунктом 2.4.13 пункту 2.4 розділу 2 Договорів "Виконавець зобов"язується", зокрема: "привести усі контейнери та контейнерні майданчики до належних санітарних норм, в тому числі обладнати контейнери кришками; - закупити за власні кошти 10 контейнерів для великогабаритних відходів; - погасити заборгованість перед КП "Полігоном ТПВ".

Вищезазначену частину Додаткових угод, що стосується погашення заборгованості перед третіми особами, та зобов"язання пов"язані з контейнерами позивач вважає такими, що суперечать вимогам та змісту Типового договору затвердженого КМУ, зазначаючи те, що Типовим договором вище зазначених правовідносин не передбачено зобов"язання приведення усіх контейнерів та контейнерних майданчиків до належних санітарних умов, в тому числі їх обладнання контейнерними кришками, а також закупівля за власні кошти 10 контейнерів для великогабаритних відходів.

Частиною 2 ст. 32 Закону України " Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Викладені у абз. 3 преамбули Договорів відомості свідчать , що вони укладені на підставі протоколів засідань конкурсної комісії з проведення конкурсів на визначення виконавців Послуг №04 від 16.03.2012 р. та №02 від 16.04.2015 р. відповідно.

Вказані конкурси проведені згідно " Порядку проведення конкурсу на надання послуг з вивезення побутових відходів", затвердженого постановою КМ України №1173 від 16.11.2011 р. на підставі ст. 28 Закону України " Про житлово-комунальні послуги", пунктом 31 якого встановлено, що переможцем конкурсу протягом десяти календарних днів після прийняття конкурсною комісією рішень укладається договір на надання послуг з вивезення побутових відходів на певній території населеного пункту відповідно до типового договору, наведеного у додатку 2 ( Типовий договір).

Договорами передбачено, що позивач зобов'язаний:

- укласти договори на надання послуг з вивезення побутових відходів із фізичними та юридичними особами на території визначеній цим договором. відповідно до " Типового договору на надання послуг з вивезення побутових відходів" ( 2.4.1) ;

- надавати послуги з вивезення побутових відходів відповідно до вимог законодавства про відходи, санітарних норм і правил. Правил, умов цього договору, актів замовника ( п. 2.4.2);

- збір коштів проводити за затвердженими тарифами" .. у встановленому порядку" ( п.2.4.12 Договору-1) чи " .. вказаними у конкурсній пропозиції, затвердженими у встановленому порядку" ( п. 2.4.12 . Договору -2).

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Дослідивши правову природу Договорів суд приходить до висновку, що вони є договорами про надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 55 ч. 1ст. 26 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні" до компетенції органів місцевого самоврядування належить визначення на конкурсних засадах юридичних осіб, які здійснюють у межах певної території збирання та перевезення побутових відходів спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Згідно з частиною 4 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у разі якщо виконавець не є виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третою, п"ятою та шостою статті 203 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом , такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) ч.1 та 3 ст. 215 ЦК України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказану правову позицію викладено у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Як вбачається із матеріалів справи, згідно з рішенням виконавчого комітету від 28.04.15 №212 "Про коригування тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів, що надаються ПрАТ "АТП-0928" було затверджено тарифи на послуги з вивезення ТПВ для населення на послуги з вивезення побутових відходів, що надаються ПрАТ "АТП-0928". Пунктом 4 вищеназваного рішення передбачено , що воно набуває чинності з моменту підписання ПрАТ "АТП-0928 додаткової угоди до договорів про надання послуг з вивезення побутових відходів, а пунктом 5 визначено істотні умови додаткової угоди, згідно з якими ПрАТ "АТП-0928" впродовж півторамісячного терміну з дня підписання додаткової угоди мало привести усі контейнери та контейнерні майданчики до належних санітарних норм, в тому числі обладнати контейнери кришками, закупити за власні кошти 10 контейнерів для великогабаритних відходів та погасити заборгованість перед КП "Полігон ТПВ".

Таким чином, на виконання п. 5 рішення виконавчого комітету від 28.04.2015 року №212 Департаментом комунального господарства, транспорту та зв"язку 07.05.2015 року з ПрАТ "АТП-0928" було укладено додаткові угоди по усіх 6-ти лотах за якими дане підприємство визнане виконавцем послуг.

Рішенням виконавчого комітету від 26.06.2015 року №337 було внесено зміни в рішення виконавчого комітету від 28.04.2015 року №212, зокрема були змінені терміни виконання зобов"язань, а Департамент було зобов"язано внести зміни до договорів на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням даного рішення.

Отже, вказані рішення про підвищення тарифів на вивезення побутового сміття виконкомом були прийняті саме з метою врахування витрат позивача при виконанні додаткових умов договору.

Відповідно до вимог ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з пунктами 38 частини 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції міської ради належить в тому числі надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об'єктів, у тому числі місць чи об'єктів для розміщення відходів, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію.

Як вбачається із матеріалів справи, усі додаткові угоди №39-44 від 09.07.2015 року до договорів на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів були укладені виключно на виконання рішень виконавчого комітету та на умовах визначених даними рішеннями.

Будь-яких доказів скасування чи оспорювання рішення виконавчого комітету від 28.04.15 №212 "Про коригування тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів, що надаються ПрАТ "АТП-0928" суду не подано, отже спірне рішення є чинним.

Окрім того, Додаткові угоди №39-44 від 09.07.2015 року сторонами укладено в письмовій формі єдиного документа, підписано повноважними представниками обох сторін , їх підписи скріплені печатками сторін, що відповідає приписам ст. ст. 207, 208 ЦК України, ст. 181 ГК України, та є правомірними правочинами.

Посилання позивача на невідповідність оспорюваних договорів типовому договору затвердженому постановою КМУ №1173 від 16.11.2011 року є безпідставним.

Відповідно до постанови типовий договір регулює відносини виконавця послуг (позивача) та споживачів послуг (населення, юридичні особи), а оспорювані договори регулюють відносини замовника послуг (відповідача) та виконавця послуг (позивача).

У відповідності до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено наявності підстав, з якими закон пов'язує недійсність правочину на момент укладення між сторонами додаткових угод, тому в позові слід відмовити.

Судові витрати по справі з урахуванням ст. 49 ГПК України залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 124, 144 Конституції України, ст. ст. 19, 26, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 26 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні", ст. ст. 11, 203, 215, 525, 526, 626, 629, 901 Цивільного кодексу України, ст. ст. 67, 173, 193 Господарського кодексу, ст. ст. 22, 33, 34, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

в позові Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство 0928" до Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання недійсними додаткових угод №39 від 09.07.2015 року до Договору №73/12 від 23.03.2012 року, №40 від 09.07.2015 до Договору №75/12 від 23.03.12, №41 до Договору №77/12 від 23.03.2012 року, №42 від 09.07.2015 року до Договору №78/12 від 23.03.2012р., №43 від 09.07.15 до Договору №75/14 від 24.04.2014 року, №44 від 09.07.2015 до Договору №76/14 від 24.04.2014 року - відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.12.15

Суддя Фанда О. М.