ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.11.2015 Справа № 905/2084/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання Степаненко Д.І,

розглянувши матеріали справи за позовом: 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, м. Маріуполь

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш, м. Маріуполь

про стягнення 258452,57 грн., з яких: 105645,60 грн. заборгованість, 152806,97 грн. пеня

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю № 56/15 від 15.10.2015р.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, 3 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, м. Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш, м. Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі 105645,60 грн.

30.09.2015р. від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 105645,60 грн. та пеню в сумі 152806,97 грн.

Згідно зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Розглянувши вищевказану заяву позивача, суд розцінив її як заяву про зміну предмету позову.

Приймаючи до уваги, що надана позивачем 30.09.2015р. заява про зміну предмету позову відповідає приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, остання прийнята господарським судом до уваги під час розгляду справи та судом розглядаються остаточні позовні вимоги, викладені в заяві від 30.09.2015 р.

Крім того, 03.11.2015р. на адресу господарського суду Донецької області від представника позивача надійшла заява про «уточнення розміру позовних вимог», в якій позивач просив стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 105645,60 грн., 3% річних в сумі 2985,99 грн., індекс інфляції в сумі 47962,32 грн. та пеню в сумі 44811,17 грн.

Суд відмовляє у задоволенні вказаної заяви з наступних підстав.

Відповідно до п.3.11 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції Господарським процесуальним кодексом України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про доповнення або уточнення позовних вимог, або заявлення додаткових позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Як вбачається з тексту наданої заяви № 3033 від 27.10.2015р., позивач фактично просить змінити предмет та підставу позову, заявляючи нові вимоги на підставі ст. 625 ЦК України щодо стягнення 3% річних та інфляційних.

Згідно зі ст.22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Початок розгляду справи по суті співпадає з початком розгляду безпосередньо позовних вимог, тобто після відкриття судового засідання, розяснення сторонам їх прав та обовязків, зясування наявності відводів складу суду, розгляду інших клопотань та заяв (про відкладення розгляду справи, залучення інших осіб до участі у справі, витребування додаткових доказів тощо) суд переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог.

В судовому засіданні 20.10.2015р. судом було розяснено представнику позивача права та обовязки, передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, зясовано про наявність відводів складу суду, з'ясовано про наявність заяв чи клопотань у сторін, заслухано зміст позовних вимог позивача.

Таким чином, розгляд справи № 905/2084/15 у розумінні положень постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 фактично розпочатий судом по суті.

З урахуванням вищевикладеного у задоволенні заяви про уточнення позовних вимог № 3033 від 27.10.2015р., яка надійшла на адресу господарського суду Донецької області 03.11.2015р., судом відмовлено.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за договором № ПР-08845/143 від 01.07.2013 р. та за договором № ПР-0998 від 01.01.2014р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 526, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав. Також через канцелярію суду надав письмові пояснення, в яких зазначив, що посилання на договір № ПР-09298 в актах здавання-приймання робіт є опечаткою, а вищезазначені акти здавання-приймання робіт підписані саме на виконання договору № ПР-0998 від 01.01.2014р. Жодного договору, за твердженням представника позивача, з ПАТ «Азовзагальмаш» за № ПР-09298 від 01.01.2014р. не було укладено. Проти задоволення заяви відповідача про відстрочку виконання рішення заперечував.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 152806,97 грн. заперечував.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін у світлі приписів ст. ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Перед початком розгляду справи по суті представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Статтею 67 Господарського кодексу України визначено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно зі ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

01.07.2013 р. між 3 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (далі Аварійно-рятувальна служба) та Публічним акціонерним товариством Азовзагальмаш, (далі Обєкт) укладено договір на постійне та обовязкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами обєктів та окремих територій № ПР-08845/143 (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого предметом договору є організація та здійснення аварійно-рятувального обслуговування потенційно-небезпечних обєктів (додаток 1) Обєкту з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні на Обєкті надзвичайної ситуації, спрямованої на поліпшення техногенної безпеки обєктів (території) та підвищення рівня підготовленості Обєкта до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій.

Згідно п. 4.1. Договору ціна договору складає 7884,00 грн. (сім тисяч вісімсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.) на місяць, у т.ч. ПДВ 1314,00 (одна тисяча триста чотирнадцять грн. 00 коп.). Загальна сума за договором складає 47304,00 грн. (сорок сім тисяч триста чотири грн. 00 коп.), у т.ч. ПДВ 7884,00 грн. (сім тисяч вісімсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.). Ця вартість встановлена сторонами на основі калькуляції, яка додається до цього договору (додаток № 2) і виконана згідно з вимогами Порядку визначення розмірів оплати за обслуговування обєктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами, затвердженого спільним наказом МНС України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 15 грудня 2003 року № 495/369, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2003р. за № 1222/8543.

Вартість обслуговування згідно з Договором може змінюватись шляхом внесення змін і доповнень до Договору.

Відповідно до п. 4.2. Договору плата за обслуговування Обєкта Аварійно-рятувальною службою здійснюється щомісячним перерахуванням коштів згідно з наданим рахунком та актом здавання-приймання робіт та виконання умов договору, на реєстраційний рахунок Аварійно-рятувальної служби не пізніше 20 числа поточного місяця.

Договір діє з 01 липня 2013 року до 31 грудня 2013 року (п. 6.1. Договору).

01.01.2014 р. між 3 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (далі Аварійно-рятувальна служба) та Публічним акціонерним товариством Азовзагальмаш, (далі Обєкт) укладено договір на постійне та обовязкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами обєктів та окремих територій № ПР-0998 (далі Договір 2), відповідно до п. 1.1. якого предметом договору є організація та здійснення аварійно-рятувального обслуговування потенційно-небезпечних обєктів (додаток 1) Обєкту з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні на Обєкті надзвичайної ситуації, спрямованої на поліпшення техногенної безпеки обєктів (території) та підвищення рівня підготовленості Обєкта до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій.

Згідно п. 4.1. Договору 2 ціна договору складає 7489,80 грн. (сім тисяч чотириста вісімдесят девять грн. 80 коп.) на місяць, у т.ч. ПДВ 1248,30 грн. (одна тисяча двісті сорок вісім грн. 30 коп.). Загальна сума за договором складає 89877,60 грн. (вісімдесят девять тисяч вісімсот сімдесят сім грн. 60 коп.), у т.ч. ПДВ 14979,60 грн. (чотирнадцять тисяч девятсот сімдесят девять грн. 60 коп.). Ця вартість встановлена сторонами на основі калькуляції, яка додається до цього договору (додаток № 2) і виконана згідно з вимогами Порядку визначення розмірів оплати за обслуговування обєктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами, затвердженого спільним наказом МНС України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 15 грудня 2003 року № 495/369, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2003р. за № 1222/8543.

Вартість обслуговування згідно з Договором 2 може змінюватись шляхом внесення змін і доповнень до Договору.

Відповідно до п. 4.2. Договору 2 плата за обслуговування Обєкта Аварійно-рятувальною службою здійснюється щомісячним перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок Аварійно-рятувальної служби у триденний строк з дня отримання рахунку, але не пізніше 25 числа поточного місяця.

Згідно п. 6.2. Договору 2 здавання-приймання робіт згідно умов цього Договрору оформляється актом здавання-приймання робіт та виконання умов договору, який підписується сторонами не пізніше 25 числа поточного місяця.

Договір діє з 01 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (п. 6.1 Договору 2).

Зазначені договори № ПР-08845/143 від 01.07.2013р. та № ПР-0998 від 01.01.2014р. укладені у письмовій формі, підписані повноважними представниками сторін без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплені відтисками печаток підприємств. Зміст правочинів не суперечить актам цивільного законодавства, вони сторонами не оспорені, у судовому порядку недійсними не визнані. Відтак в силу положень статті 629 ЦК України є обовязковими для виконання сторонами.

За своїм змістом та правовою природою укладені між сторонами договори є договорами про надання послуг, які підпадають під правове регулювання норм ст.ст.901-907 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору № ПР-08845/143 від 01.07.2013р. позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги, що підтверджується актами здавання-приймання робіт від 10.09.2013р. та від 27.09.2013р.

На виконання умов Договору № ПР-0998 від 01.01.2014р. позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги, що підтверджується актами здавання-приймання робіт від 01.04.2014р., від 28.04.2014р., від 30.05.2014р., від 27.06.2014р., від 31.07.2014р., від 29.08.2014р. та від 30.09.2014р.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

На виконання п. 4.2. Договорів № ПР-0998 від 01.01.2014р. та № ПР-08845/143 від 01.07.2013р. позивачем були виставлені відповідачу рахунки № 806 від 01.11.2013р. на суму 7884,00 грн., № 890 від 02.12.2013р. на суму 7884,00 грн., № 44 від 01.04.2014р. на суму 7489,80 грн., №123 від 01.04.2014р. на суму 7489,80 грн., № 195 від 01.04.2014р. на суму 7489,80 грн., № 272 від 01.04.2014р. на суму 7489,80 грн., № 349 від 30.05.2014р. на суму 7489,80 грн., № 494 від 27.06.2014р. на суму 7489,80 грн., № 505 від 31.07.2014р. на суму 7489,80 грн., № 573 від 29.08.2014р. на суму 7489,80 грн., № 689 від 30.10.2014р. на суму 7489,80 грн., № 641 від 30.09.2014р. на суму 7489,80 грн., № 769 від 28.11.2014р. на суму 7489,80 грн., № 831 від 29.12.2014р. на суму 7489,80 грн.

Відповідач свої грошові зобов'язання за договорами ПР-08845/143 від 01.07.2013р. та № ПР-0998 від 01.01.2014р. не виконав, послуги, отримані згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) не оплатив.

Доказів сплати заборгованості у розмірі 105645,60 грн. відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, суд вважає доведеним борг відповідача перед позивачем у розмірі 105645,60 грн., а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені у розмірі 152806,97 грн., господарський суд зазначає наступне.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Згідно положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини. Наведене не виключає можливості покладення на боржника також і відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов'язання.

Згідно п. 5.1. Договорів № ПР-08845/143 від 01.07.2013р. та № ПР-0998 від 01.01.2014р. за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором Аварійно-рятувальна служба та Обєкт несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Таким чином, ані п. 5.1 Договорів № ПР-08845/143 від 01.07.2013р. та № ПР-0998 від 01.01.2014р., ані будь-яким іншим пунктом цих Договорів не встановлено відповідальність відповідача у вигляді пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

З огляду на викладене, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в сумі 152806,97 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання не підлягають задоволенню, оскільки сторони не встановили пеню та її розмір у договорах № ПР-08845/143 від 01.07.2013р. та № ПР-0998 від 01.01.2014р.

Відповідачем 20.10.2015р. до господарського суду Донецької області подана заява про відстрочку виконання рішення. В обґрунтування необхідності відстрочення виконання рішення відповідач посилається на тяжкий фінансовий стан через проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областях, на підтвердження чого надав копії звіту про фінансові результати за 2014р. 1 півріччя 2015р., балансу за 2014р. 1 півріччя 2015р., довідки про обсяги продукції, заборгованість по заробітній платі та накази про простій ПАТ «Азовзагальмаш».

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарському суду при прийнятті рішення надано право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Виходячи із змісту п. п. 7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом

Відповідно до п. 7.2 зазначеної постанови підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приймаючи до уваги, що заборгованість відповідача щодо оплати за надані позивачем послуги виникла з листопада 2013р., тобто ще до початку проведення антитерористичної операції, що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договорами, яке не повязане із початком проведення антитерористичної операції у Донецькій області, суд відмовляє у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш, м. Маріуполь про відстрочку виконання рішення.

Судовий збір відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стягується пропорційно заявлених до стягнення вимог.

Керуючись ст.ст.1, 4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, м. Маріуполь до Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш, м. Маріуполь про стягнення 258452,57 грн., з яких: 105645,60 грн. заборгованість, 152806,97 грн. пеня задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш, м. Маріуполь (87353, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, ) на користь 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, м. Маріуполь (87547, Донецька область, м. Маріуполь,, вул. К. Лібкнехта, 175 , ) основну заборгованість в сумі 105645,60 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш, м. Маріуполь (87353, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, ) на користь 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, м. Маріуполь (87547, Донецька область, м. Маріуполь,, вул. К. Лібкнехта, 175 , ) судовий збір в сумі 1800,60 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку передбаченому розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний 30.11.2015р.

Суддя Ю.В. Бокова