РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015Справа №910/23536/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДАТАГРУП"

до Координаційного центру з надання правової допомоги

про стягнення заборгованості у розмірі 35 392,33 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Савченко ОО. (дов.№б/н від 20.01.2015)

від відповідача: Фещенко В.В. (дов.№25-128 від 16.02.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "ДАТАГРУП" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Координаційного центру з надання правової допомоги про стягнення заборгованості у розмірі 35 392,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача обов'язку оплати наданих комунікаційних послуг, відповідно до укладеного 03.11.2014 Договору №3 про надання телекомунікаційних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 порушено провадження у справі № 910/23536/15 та призначено її до розгляду на 01.10.2015 року.

24.09.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов.

У судове засідання 01.10.2015 позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, проте у наданому 30.09.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва клопотанні просив розгляд справи відкласти.

За наслідками судового засідання 01.10.2015 судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 22.10.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 22.10.2015 просив позов задовольнити, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві.

У свою чергу, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2014 між Приватним акціонерним товариством «Датагруп» (оператор) Координаційним центром з надання правової допомоги (абонент) укладено договір № про надання телекомунікаційних послуг (далі - договір).

Договору відповідно до п.1.1 договору, на умовах та в порядку, передбачених цим Договором, Оператор зобов'язується надавати Абоненту Послуги, а Абонент зобов'язується приймати Послуги, та сплачувати належні за Договором та Замовленнями на Послуги платежі.

У випадку необхідності виконання Робіт для надання Послуг за Замовленням, Оператор зобов'язується виконати Роботи в обсязі, передбаченому Замовленням, а Абонент зобов'язується прийняти результат виконаних Робіт та сплатити їх вартість на умовах та в порядку, передбаченому Договором (п. 1.2. Договору).

Згідно п. 2.1.1. договору, оператор зобов'язаний виконати Роботи за Замовленням, якщо вони передбачені Замовленням, у строк, встановлений в такому Замовленні на Послуги, з моменту оплата Абонентом вартості Робіт та разових фіксованих платежів (якщо вони входять у вартість Послуг за Замовленням) та передати Абоненту результат виконаних Робіт, про що Сторони складають Акт приймання-передачі виконаних Робіт.

У свою чергу, абонент, відповідно до 2.3. договору, абонент зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати Оператору передбачені Договором та Замовленнями платежі.

Відповідно до п.3.4. Договору, абонент) мав здійснювати оплату щомісячних фіксованих платежів, тарифів на послуги за кожним Замовленням у розмірі встановленому у рахунку на оплату, протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання відповідного рахунку.

Так, у зв'язку із невиконанням обов'язку оплати наданих послуг, станом на 31.12.2014 у відповідача виникла заборгованість за Послуги надані згідно Договору в період з лютого 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 46 593 гривень 07 копійок.

Протягом грудня 2014 - січня 2015 року у відповідь на звернення позивача щодо оплати наявної заборгованості за Договором, відповідач надав позивачу гарантійні листи №25-1384 від 09.12.2014 та №25-27 від 14.01.2015, якими визнавав наявність заборгованості та зобов'язувався сплатити заборгованість, однак зазначене зобов'язання так і не було виконано у повному обсязі.

19.03.2015 відповідачем здійснено часткове погашення суми у розмірі 11 200 гривень 74 копійки.

Неоплаченою залишилась частина заборгованості за Договором у розмірі 35392,33 грн., за стягненням якої позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідач, у своєму відзиві, заперечуючи проти задоволення позовних вимог стверджує, що він звільняється від відповідальності на підставі положень статті 614, 617 Цивільного кодексу України. Такі доводи відповідача ґрунтуються на тому, що порушення зобов'язань зі сторони Координаційного центру з надання правової допомоги сталося внаслідок випадку несанкціонованого втручання в автоматизовану систему зв'язку невідомими особами.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (далі- ГК України), господарським визначається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір про надання телекомунікаційних послуг за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який регулюється Главою 63 Цивільного кодексу України.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У частині 2 статті 902 ЦК України зазначено, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України, яка кореспондується із ст.526 ЦК України, визначає обов'язковість виконання сторонами договору, тобто всі умови договору з моменту його укладення, який встановлено ст.640 ЦК України, стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. Будучи пов'язані взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятися від виконання зобов'язання або змінювати його умови, крім випадків, передбачених угодою сторін або законом.

Приписами ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується виконання з боку позивача свого обов'язку надання послуг. Заперечення з боку відповідача щодо прийняття послуг відповідачем до суду не надано.

Так, оскільки відповідачем не виконано умови укладеного договору про надання телекомунікаційних послуг, суд дійшов висновку, що грошова сума у розмірі 35 392,33 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд також відзначає, що доводи відповідача щодо звільнення його від відповідальності, у розумінні статей 614 та 617 Цивільного кодексу України, є безпідставними. Так, за приписами статті 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання (ст. 614 ЦК України).

Так, норми вказаних статей передбачають підстави звільнення від відповідальності, у той час як спір у межах даної господарської справи між сторонами виник з підстав невиконання обов'язку, передбаченого договором, щодо оплати вартості наданих послуг, а не відповідальності за їх несвоєчасну оплату.

До того ж, наявні у матеріалах справи гарантійні листи відповідача підтверджують обізнаність відповідача про наявність у нього обов'язку оплатити вартість наданих послуг.

Щодо посилання відповідача на звернення до правоохоронних органів із заявою про відкриття кримінального провадження суд відзначає наступне. Так, із постанови про закриття кримінального провадження від 10.07.2015, наявної у матеріалах справи, не вбачається встановлення факту несанкціонованого втручання в автоматизовану систему зв'язку невідомими особами та зазначено про наявні цивільно-правові відносини між відповідачем та позивачем. З огляду на вказане, суд не вбачає обставин, з якими законодавець пов'язує звільнення відповідача від виконання передбаченого договором обов'язку оплати.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи, що відповідачем не наданого жодного належного та допустимого доказу у спростування доводів позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів підлягають задоволенню.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Датагруп" звернулось до Координаційного центру з надання правової допомоги про стягнення заборгованості у розмірі 35 392,33 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Координаційного центру з надання правової допомоги (04053, місто Київ, вулиця Артема, 73; ідентифікаційний код 38259562) на користь Приватного акціонерного товариства «Датагруп» (03005, місто київ, вулиця Смоленська, 31-33; ідентифікаційний код 31720260) 35 392 (тридцять п'ять тисяч триста дев'яносто дві) гривні 33 копійки основного боргу та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 22.10.2015 року. Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 27.10.2015 року

Суддя К.В. Полякова