Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "08" грудня 2015 р. Справа № 906/1575/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. №2099 від 22.10.2015

від відповідача: ОСОБА_2 - голова правління (брав участь у судовому засіданні 01.12.2015);

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Коростишівський кар'єр"

до Публічного акціонерного товариства "Коростишівський гранітний кар'єр"

про визнання дійсними договору №1 від 14.02.2003 та договору купівлі-продажу основних засобів від 30.09.2003

Ухвалою суду від 01.12.2015 в порядку ст.77 ГПК України оголошувалась перерва в судовому засіданні до 08.12.2015.

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання дійсними договору купівлі-продажу виробничих об'єктів та технічної документації цілісного майнового комплексу Слобідського родовища габро-лабрадоритів №1 від 14.02.2003 та договору купівлі-продажу основних засобів від 30.09.2003, укладених між ВАТ "Коростишівський гранітний кар'єр" та ВАТ "Коростишівський кар'єр".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 08.12.2015 не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно і належним чином, про що свідчить розписка у справі (а.с. 51). У судовому засіданні 01.12.2015 позовні вимоги визнав повністю, про що, зокрема, зазначено і в заяві про визнання позову за вих.№42 від 04.11.2015. Пояснив, що пред'явлені позивачем вимоги є законними та обґрунтованими.

Відповідно до п.п.3.9.1 та 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відповідач у справі був належним чином повідомлений судом про час та місце судового розгляду справи, а тому нез'явлення його представника не перешкоджає вирішенню спору.

У зв'язку з цим, відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.02.2003 між Відкритим акціонерним товариством "Коростишівський гранітний кар'єр" (відповідач, продавець) та Відкритим акціонерним товариством "Коростишівський кар'єр" (позивач, покупець) укладено договір №1 купівлі-продажу виробничих обєктів та технічної документації цілісного майнового комплексу Слобідського родовища габро-лабродаритів (далі Договір №1) (а.с. 11-12). Сторони на виконання вимог Закону України "Про акціонерні товариства" змінили тип (найменування) на Публічне акціонерне товариство, про що свідчать витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 9-10, 33-37).

Згідно п.1 Договору №1 продавець продав, в покупець придбав виробничі обєкти та технічну документацію цілісного майнового комплексу Слобідського родовища габро-лабродаритів, розташованого на північного-західній околиці с. Слобідка Коростишівського району Житомирської області.

Пунктом 12.6 Договору №1 передбачено, що прийом-передача цілісного майнового комплексу за цим договором оформляється відповідним актом, а передача геологічної і геодезичної документації, крім того, погоджується з Міністерством екології та природних ресурсів України.

Так, у матеріалах справи знаходиться акт прийому-передачі виробничих обєктів та технічної документації цілісного майнового комплексу Слобідського родовища габро-лабродаритів від 14.02.2003 (а.с. 15-16), за яким відповідач передав, а позивач прийняв споруди і обладнання, текстові й графічні матеріали, які є предметом Договору №1.

30.09.2003 між Відкритим акціонерним товариством "Коростишівський гранітний кар'єр" (відповідач, продавець) та Відкритим акціонерним товариством "Коростишівський кар'єр" (позивач, покупець) укладено договір купівлі-продажу основних засобів (далі Договір) (а.с. 17-18).

За змістом п.1.1. даного Договору його предметом є виробничо-побутове приміщення площею 264м.кв., розташоване в с. Слобідка Коростишівського району на території Слобідського родовища габро-лабродариту, яке раніше входило в цілісний майновий комплекс, придбаний покупцем у продавця за договором від 14.02.2003, а також фрезерувальний верстат по каменю.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що передачу приміщення та верстата покупцю сторони оформлять актом, який буде невідємною частиною цього договору.

Так, разом з позовною заявою позивачем надано акт прийому-передачі виробничо-побутового приміщення, що входить до цілісного майнового комплексу Слобідського родовища габро-лабродаритів та фрезерувального станка по каменю від 30.09.2003 (а.с. 19).

Варто зазначити, що зобовязання за договором №1 купівлі-продажу виробничих обєктів та технічної документації цілісного майнового комплексу Слобідського родовища габро-лабродаритів від 14.02.2003 та договором купівлі-продажу основних засобів від 30.09.2003 сторони виконали в повному обсязі, що не заперечується позивачем у позовній заяві (а.с. 3-5) та відповідачем у заяві про визнання позову №42 від 04.11.2015 (а.с. 31-32).

Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом про визнання вищезазначених договорів дійсними.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Слід зазначити, що договір №1 купівлі-продажу виробничих обєктів та технічної документації цілісного майнового комплексу Слобідського родовища габро-лабродаритів від 14.02.2003 та договір купівлі-продажу основних засобів від 30.09.2003 були укладені за правилами Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963.

Відповідно до ст.128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Тобто, договори від 14.02.2003 і від 30.09.2003 укладено у відповідності до норм чинного на час їх підписання Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963, яким, зокрема, не передбачалося вимоги щодо нотаріального посвідчення таких договорів.

Таким чином, право власності на предмети зазначених договорів у позивача виникло в момент їх передачі за актами прийому-передачі від 14.02.2003 та від 30.09.2003.

Разом з тим, згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Проте, у матеріалах справи знаходиться лист відповідача №10 від 20.05.2015 (а.с. 29), надісланий позивачу як відповідь на лист-прохання останнього №59 від 18.02.2015 про звернення спільно з ПАТ "Коростишівський кар'єр" до нотаріуса для нотаріального посвідчення спірних договорів (а.с. 28). У зазначеному листі відповідач вказав, що у звязку з тим, що договори від 14.02.2003 і від 30.09.2003 укладено у відповідності до норм чинного на час їх підписання Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 та враховуючи їх виконання у повному обсязі, вважає за неможливим і недоцільним нотаріальне посвідчення цих договорів.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо у с і х і с т о т н и х у м о в д о г о в о р у, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося п о в н е а б о ч а с т к о в е в и к о н а н н я д о г о в о р у, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

При цьому, як суд зазначав вище, всі зобовязання за договором №1 купівлі-продажу виробничих обєктів та технічної документації цілісного майнового комплексу Слобідського родовища габро-лабродаритів від 14.02.2003 та договором купівлі-продажу основних засобів від 30.09.2003 сторони виконали в повному обсязі, що не заперечується позивачем у позовній заяві (а.с. 3-5) та відповідачем у заяві про визнання позову №42 від 04.11.2015 (а.с. 31-32). Позивач з моменту придбання використовує придбане майно в господарській діяльності.

Станом на 08.08.2013 КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради виготовлено Технічні паспорти на виробничі споруди Позивача:

- інвентаризаційна справа №251 на будівлю компресорної, розташованої за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, с. Слобідка, вул. Гранітна, №24 (а.с. 20-22);

- інвентаризаційна справа №252 на будівлі виробничо-побутових приміщень, розташованих за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, с. Слобідка, вул. Гранітна, №26 (а.с. 23-26).

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати дійсними договір №1 купівлі-продажу виробничих обєктів та технічної документації цілісного майнового комплексу Слобідського родовища габро-лабродаритів від 14.02.2003 та договір купівлі-продажу основних засобів від 30.09.2003, укладені між Відкритим акціонерним товариством "Коростишівський гранітний кар'єр" і Відкритим акціонерним товариством "Коростишівський кар'єр".

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст.33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Варто зазначити, що в матеріалах справи знаходиться заява відповідача про визнання позову №42 від 04.11.2015 (а.с. 31-32).

Згідно ч.5 ст.78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до абз.9 п.3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» згідно з частиною четвертою статті 78 ГПК господарський суд виносить ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, а відповідно до частини п'ятої цієї ж статті приймає рішення про задоволення позову у разі визнання його відповідачем. Проте суд, який вирішує спір, не зв'язаний заявами позивача про відмову від позову, зменшення розміру позовних вимог та відповідача - про визнання позову. На підставі частини шостої статті 22 ГПК у разі, якщо відповідні дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси (у тому числі юридичної чи фізичної особи, яка не є учасником даного судового процесу), спір підлягає вирішенню по суті згідно з вимогами чинного законодавства.

Так як, судом встановлено, що дії відповідача стосовно визнання позовних вимог не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд приймає заяву відповідача про визнання позовних вимог.

Отже, враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, підтверджуються матеріалами справи, а також визнаються відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати дійсним договір №1 купівлі-продажу виробничих обєктів та технічної документації цілісного майнового комплексу Слобідського родовища габро-лабродаритів від 14.02.2003, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Коростишівський гранітний кар'єр" і Відкритим акціонерним товариством "Коростишівський кар'єр".

3. Визнати дійсним договір купівлі-продажу основних засобів від 30.09.2003, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Коростишівський гранітний кар'єр" і Відкритим акціонерним товариством "Коростишівський кар'єр".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.12.15

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - позивачу (наручно)

3 - відповідачу (рек. з повід.)