ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015 року Справа № 904/4057/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Дмитренко Г.К., Пруднікова В.В. (зміна складу колегії суддів на підставі розпорядження секретаря судової палати від 27.11.2015р.)

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1, адвокат, договір № Г-01/04.2015 від 28.04.2015р.;

відповідача ОСОБА_2, дов. № б/н від 30.11.2015р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_3, смт.Чаплине Васильківського району Дніпропетровської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2015 року по справі № 904/4057/15

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3, смт.Чаплине Васильківського району Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Структура», м.Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення

В судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст..ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2015 року у справі № 904/4057/15 (суддя Юзіков С.Г.) за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3, смт.Чаплине Васильківського району Дніпропетровської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Структура», м.Дніпропетровськ про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) в задоволенні позову було відмовлено (а.с.65-69).

Рішення господарського суду мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позову, відсутністю в діях відповідача умислу на обман позивача; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.4, 173-175, 193 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 16, 203, 207, 215, 230, 635, 759 ЦК України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив в апеляційному порядку позивач по справі ФОП ОСОБА_3, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом визначено, що договір укладений між сторонами, є попереднім договором, але скаржник не погоджується з таким висновком, оскільки оспорюваний договір не містив такої важливої умови, передбаченої ст.635 ЦК України, як термін укладення основного договору; крім того, зазначене спростовується виконанням договору з боку позивача - оплатою орендної плати та не виконанням договору з боку відповідача ненаданням в оренду приміщення, в зв`язку з не введенням об`єкту оренди в експлуатацію та відсутністю права власності на нього;

- також, на думку скаржника, відкриття торгівельного комплексу не залежить від моменту введення зазначеного об`єкту в експлуатацію та реєстрацію права власності на нього, тобто, скаржник вважає, що відповідач мав намір використовувати майно до введення його в експлуатацію, що є порушенням п.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

- враховуючи, що оспорюваний договір був саме договором оренди, а не попереднім договором, відповідачем порушені вимоги ст..203, 230 ЦК України, оскільки на момент підписання договору у ТОВ «Мега-Структура» було відсутнє право розпорядження майном, що також підтверджується укладеною 25.05.2015р. між сторонами угодою про дострокове розірвання саме договору оренди нежитлового приміщення № Ф/П/А-21 від 18.03.2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилається на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, зазначає, що господарським судом вірно встановлено, що оспорюваний договір є договором про наміри оренди майна, а доводи позивача про укладення договору під впливом обману є необґрунтованими та безпідставними; крім того, навіть після оспорювання даного правочину в господарському суді продовжив його виконувати шляхом підписання до нього додаткової угоди про розірвання договору. Також представник відповідача в судовому засіданні 01.12.2015р. зазначив, що господарським судом обґрунтовано відмовлено в позові через недоведеність умислу відповідача на укладення договору під впливом обману позивача, а крім цього, 25.05.2015р. між сторонами було підписано угоду про дострокове розірвання договору оренди від 18.03.2015р. № Ф/П/А.

17.08.2015р. ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду справу було призначено до розгляду на 06.10.2015р. колегією суддів: Сизько І.А. (головуючий, доповідач), ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.73). 06.10.2015р. в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Сизько І.А. був здійснений повторний автоматичний розподіл справи, доповідачем визначений суддя Виноградник О.М. (а.с.90-91). Ухвалою суду апеляційної інстанції від 07.10.2015р. справу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий - Виноградник О.М. (доповідач), судді Джихур О.В., Лисенко О.М. та призначено на 22.10.2015р. (а.с.92). В зв`язку з хворобою судді-доповідача ОСОБА_6 з 15.10.2015р. по 23.10.2015р. справу було відкладено на 10.11.2015р. ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.10.2015р. (а.с.95).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухав пояснення представників обох сторін, присутніх у судовому засіданні, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мега-Структура» м.Дніпропетровськ («орендодавець» за договором, відповідач по справі) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3, смт.Чаплине Васильківського району Дніпропетровської області (орендар за договором, позивач по справі, скаржник) був укладений договір оренди нежитлового приміщення № Ф/П/А-21, відповідно до предмету якого орендодавець зобов`язався передати, а «орендар» прийняти в строкове платне користування (оренду) частину нежитлового приміщення загальною площею 39,8 кв.м., відмічену на схемі (додаток № 1) в Торгівельному комплексі (далі за текстом «ТК»), розташованому за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Пастера, в районі будинків № 6, № 8 та вул.Фрунзе в районі будинку № 7, яка в подальшому називається «об`єктом оренди»; додаток № 1 до договору є невід`ємною частиною цього договору (п.п.1.1 р.1 договору (а.с.12-16)).

Пунктами 1.2-1.7 р.1 договору сторони передбачили, що «об`єкт оренди» надається для організації та здійснення в ньому комерційної діяльності згідно додатку № 2, який є невід»ємною частиною договору; «об`єкт оренди» передається «орендодавцем» за актом приймання-передачі; стан «об`єкту оренди», перелік робіт, які виконуються «орендарем» та «орендодавцем» регулюються додатком № 3, який є невід»ємною частиною договору; корегування площі «об`єкту оренди» буде здійснено на момент підписання акту приймання-передачі «об`єкту оренди» під ремонтно-оздоблювальні роботи; в разі зміни (корегування) площі сторони підписують відповідну додаткову угоду; будівництво Торговельного комплексу ведеться «орендодавцем» на підставі дозвільної документації, оформленої в установленому порядку та передбаченою діючим законодавством; після отримання «орендодавцем» документів, які підтверджують його право власності на «об`єкт оренди», «орендодавець» зобов`язується повідомити «орендаря» та внести відповідні зміни в цей договір шляхом підписання додаткової угоди; яке буде невід`ємною частиною цього договору; орієнтована дата відкриття Торгівельного комплексу 29.05.2015р.; не менше, ніж за 30 днів до дати відкриття, «орендодавець» зобов`язується повідомити «орендаря» про точну дату відкриття Торгівельного комплексу для відвідувачів.

Пунктом 2.1 договору сторони передбачили, що орендна плата за період з моменту передачі «об'єкта оренди» за актом приймання-передачі під ремонтно-оздоблювальні роботи до моменту підписання акту про відкриття «об'єкта оренди» для відвідувачів не оплачується у зв'язку із затратами «орендаря» на проведення ремонтно-оздоблювальних робіт «об'єкта оренди»; проект вищевказаних робіт повинен бути узгоджений з «орендодавцем».

Пунктом 2.3 договору передбачено, що «орендар» протягом п'яти банківських днів з моменту підписання договору вносить на розрахунковий рахунок «орендодавця» суму в розмірі 63 977,67 грн., у тому числі ПДВ, яка зараховується за договором наступним чином:

- 21 325,89грн., у тому числі ПДВ - орендна плата за перший календарний місяць, починаючи з моменту підписання акту про відкриття «об'єкта оренди» для відвідувачів;

- 42 651,78 грн., у тому числі ПДВ - є завдатком, який у випадку порушення або невиконання (неналежного виконання) «орендарем» своїх зобов'язань за договором, у тому числі: прострочення «орендарем» оплати будь-яких платежів за договором, відмови «орендаря» від оренди, поверненню не підлягає.

Пунктом 2.14 договору сторони домовились про те, що «орендар» зобов'язався на підставі рахунку, наданого «орендодавцем» компенсувати суму в розмірі 87 299,00грн., у тому числі ПДВ - вартість робіт та матеріалів, пов'язаних з приведенням «об'єкту оренди» до стану, яке відповідає вимогам технічної специфікації (додаток № 3 до договору); вказану суму «орендар» вносить на розрахунковий рахунок «орендодавця» згідно з графіком:

- 21 824,75 грн. у тому числі ПДВ - в строк до 25.03.15р.;

- 21 824,75 грн. у тому числі ПДВ - в строк до 25.07.15р.;

- 21 824,75 грн. у тому числі ПДВ - в строк до 25.10.15р.;

- 21 824,75 грн. у тому числі ПДВ - в строк до 25.01.16р.

Пунктом 6.1 договору сторони визначили, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами; строк оренди визначається з моменту підписання акта про відкриття «об'єкта оренди» для відвідувачів та діє до 29.02.16р.

19.03.2015р. відповідачем позивачу виставлені рахунки-фактури: № Ф/П/А-21-з - завдаток, № Ф/П/А-21-1 орендна плата за перший календарний місяць, № Ф/П/А-21-Р2 плата згідно п.2.14 договору (компенсація вартості матеріалів і робіт для приведення об»єкту оренди до належного технічного стану) (а.с.28-30).

24.03.2015р. на виконання умов договору позивачем було перераховано відповідачу 63977,67 грн. та 21 824,75 грн. за платіжними квитанціями №№ 20, 21 (а.с.27), всього було сплачено 85 802,42 грн.

12.05.2015р. до господарського суду Дніпропетровської області звернувся позивач ФОП ОСОБА_3 з позовом до ТОВ «Мега-Структура» про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення № Ф/П/А-21 від 18.03.2015р. з усіма додатками та стягнення 85 802,42 грн. (а.с.3-8). Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачем був укладений договір оренди нежитлового приміщення всупереч вимог законодавства, оскільки розпоряджатися майном може тільки власник, а в договорі зазначено, що об`єкт оренди знаходиться в стадії будівництва, не введений в експлуатацію та на нього не зареєстроване право власності, що є порушенням приписів п.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». А тому, позивач посилаючись на ч.1 ст.230 ЦК України, зокрема, щодо вчинення правочину під впливом обману, вимагав застосування до правовідносин ст.216 ЦК України (реституції).

Згідно з позовною заявою, її прохальною частиною, позивач обґрунтовував позовні вимоги, посилаючись, зокрема, на ст..59 Конституції України, ч.1 ст.202, ч.1 ст.203, ст..215, ч.1 ст.216, ч.1 ст.230, ч.1 ст.236, ч.1 ст.317, ч.2 ст.319, ч.ч.1, 2, 3 ст.331 ЦК України, ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с.8).

30.06.2015р. до господарського суду від позивача надійшла заява в порядку ст.22 ГПК України про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив господарський суд лише визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення № Ф/П/А-21 від 18.03.2015р. з усіма додатками з моменту укладення, застосувати наслідки недійсності правочину (а.с.48-49). Зазначену заяву позивач обґрунтував тим, що відповідачем в добровільному порядку були повернуті позивачу 85 802,42 грн. після подання позовної заяви. Вказану заяву було прийнято господарським судом до розгляду. При цьому нормативно-правове обґрунтування позовних вимог залишилось незмінним.

30.06.2015р. від відповідача до господарського суду надійшло клопотання про припинення провадження у справі з підстав відсутності предмету спору, оскільки між сторонами 25.05.2015р. укладено додаткову угоду про дострокове розірвання спірного договору оренди, позивачу повернуті грошові кошти, сплачені на виконання договору оренди та витрати на судовий збір за цією справою (а.с.50, 52-57).

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, одним із способів якого є визнання правочину недійсним.

Частиною 1 ст.759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Статтею 765 ЦК України передбачено, що наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що в силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Статтею 230 ЦК України регламентовано, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування; сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Пунктами 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним; правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину; на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину; наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже, доведення, відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, наявності умислу в діях сторони договору, які спрямовані на укладення договору під впливом обману є обов`язковою умовою при визнанні правочину недійсним за ознаками ст.230 ЦК України, оскільки ввести в оману по необережності неможливо.

Пунктом 3.10 вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. передбачено, що під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі); при цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману; обман щодо мотивів правочину не має істотного значення; суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором; законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору; істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства; попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Частиною 4 ст.635 ЦК України встановлено, що договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Аналізуючи укладений між сторонами договір, правовідносини, що склались між сторонами, з урахуванням вищевикладених норм права, колегія суддів дійшла до висновку, що оспорюваний договір, є договором про наміри оренди майна після отримання відповідачем («орендодавцем») документів, підтверджуючих його право власності на об'єкт оренди, з повідомленням про це позивача («орендаря») та внесення відповідних змін в уже існуючий договір шляхом підписання додаткової угоди, яка буде невід'ємною частиною договору.

Підписуючи оспорюваний договір оренди, позивач був обізнаний з фактом незавершеного будівництва торгівельного комплексу (п.1.5 договору), з відсутністю у відповідача прав власності на цей об`єкт, погодився з умовою про внесення змін до існуючого договору шляхом підписання додаткової угоди після отримання відповідачем всіх правовстановлюючих документів на об`єкт оренди (п.1.6 договору). А отже, усвідомлював правові наслідки своїх дій при укладенні оспорюваного договору.

Враховуючи вищевикладене, господарським судом обґрунтовано відмовлено позивачу в позові про визнання договору недійсним.

Доводи позивача щодо того, що оспорюваний договір не може вважатись попереднім договором з підстав відсутності в ньому терміну укладення основного договору, спростовуються змістом договору оренди нежитлового приміщення, а саме п.1.6, в якому зазначено, що після отримання відповідачем («орендодавцем») правовстановлюючих документів, позивача буде про це повідомлено та укладено з останнім додаткову угоду, яка буде невід»ємною частиною цього договору. Терміном (строком) в цьому пункті договору визначено - отримання відповідачем правовстановлюючих документів.

Відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтею 252 ЦК України визначено, що термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Отже, договором оренди нежитлового приміщення була зазначена вказівка на подію, що неминуче має настати отримання відповідачем правовстановлюючих документів.

Посилання скаржника на сплату орендної плати в сумі 21 325,89 грн. не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки договором передбачено, що зазначена сума сплачується за перший календарний місяць оренди після відкриття торгівельного комплексу для відвідувачів (п.2.3 договору).

Решта доводів апеляційної скарги не спростовує та не впливає на вищенаведену правову оцінку матеріалів, обставин справи згідно з законом.

За цих обставин правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, остаточні висновки, викладені в резолютивній частині рішення господарського суду від 13.07.2015р. по цій справі, відповідають вимогам закону, обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_3, смт.Чаплине Васильківського району Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2015 року у справі № 904/4057/15 - залишити без змін.

Справу повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.12.2015р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя Г.К. Дмитренко

Суддя В.В. Прудніков