ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015 р. Справа №917/2095/15

за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго", вул.Чкалова, 17, м.Лубни, Полтавська область,37500

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 2-й ОСОБА_2, 6, м.Лубни, Полтавська область,37500

про стягнення грошових коштів

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3

від відповідача: ОСОБА_4

У судовому засіданні 03.12.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 3812,52грн. - пені, 3016,46грн. - інфляційні нарахування, 128,72грн. - 3% річних за неналежне виконання зобов"язань за Договором №215 купівлі-продажу теплової енергії від 04.02.2013р.

Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у клопотанні від 01.12.2015р. вхід. №17443 просить суд зменшити розмір вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив

04 лютого 2013 року між ОКВПТГ «Лубнитешюенерго» (Теплопостачальна організація, позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Споживач, відповідач) укладено договір №215 купівлі - продажу теплової енергі (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договру Теплопостачальна організація зобов"язується надавати Споживачеві теплову енергію в обсягах, зазначених у Додатку №1 до договру, а Споживач зобов"язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені Договором.

Згідно п.2.1 Договору теплова енергія постачається Споживачу в порядку та обсягах згідно з Додатком №1 до Договору на такі потреби - опалення в опалювальний період/ початок і закінчення якого визначається органами місцевого самоврядування.

Облік споживання теплової енергії визначаються розрахунковим способом, відповідно до договірних теплових навантажень з урахуванням фактичної середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання у місяці в якому постачалася теплова енергія (п.3.1 Договору).

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, здійснюються на межі продажу, що є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до Договору на підставі показань приладів обліку, або договірного теплового навантаження, згідно з діючими тарифами, затвердженими уповноваженими органами (п.4.1 Договору).

Відповідно до п.4.5 Договору порядок розрахунку за теплову енергію визначений в Додатку №3 до Договору.

Пункт1 додатку №3 до Договору зазначає, що оплата вартості теплової енергії за розрахунковий період здійснюється виключно у грошовій формі.

Остаточні розрахунки без приладів обліку, якщо обсяг спожитої теплової енергії перевищує сплачений розрахунковий обсяг, вартість такого перевищення сплачується Споживачем не пізніше 10-го числа періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до рахунку, наданого Тепловою організацією (п.5.2 додатку №3).

Відповідно до п.9.1 Договору, він набуває чинності з дати його підписання, поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 12 жовтня 2012 року і діє в частині поставки теплової енергії до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за теплову енергію - до їх повного здійснення.

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії, одна із сторін письмово не повідомить іншу сторону, про припинення його дії.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання за договором ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві в період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року теплову енергію обсягом 10.705 Гкал на суму 16 760,85 грн., що підтверджується рахунками та актами прийому-передачі теплової енергії.

Відповідач, взяті на себе зобов"язання за Догвором щодо оплати спожитої теплової енергії виконував неналежним чином, в зв'язку з чим у останнього на момент звернення з позовом до суду існувала заборгованість перед позивачем у розмірі 3 812,52 грн.

Суму основного боргу відповідачем було сплачено після порушення провадження у справі, у зв"язку з чим, позивачем 20.10.2015р. було подано заяву про зменшення позовних вимог.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, отримувачеві)енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтею 193 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону і укладеного договору. Згідно з вимогами статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами п. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, відповідачу нараховано 3016,46грн. - інфляційні витрати та 128,72грн. - 3% річних

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі - 3016,46грн. та 3% річних в сумі 128,72грн., суд приходить до висновку, що вимоги позивача відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 3812,52грн.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6.1.1 Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати теплової енергії, Споживач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми, а також сплатити пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу, згідно Закону України №686 від 20.05.1999р. «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій».

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України приймаючи рішення у справі суд має право за власною ініціативою зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Окрім того, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011).

Враховуючи вищевикладене, клопотання відповідача, тяжкий фінансовий стан відповідача, добровільне погашення суми основного боргу, суд прийшов до висновку щодо доцільності зменшити розмір пені на 50%, а саме до розміру 1906,26грн..

У п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

На підставі матеріалів справи та керуючись 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 2-й ОСОБА_2, 6, м.Лубни, Полтавська область, 37500 на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго", вул.Чкалова, 17, м.Лубни, Полтавська область, 37500 (, п/р 1471 ТВБВ 10016/0226 ФПОУ АТ "Ощадбанк", МФО 331467) пеню в розмірі 1906,26грн., інфляційні нарахування в сумі 3016,46грн., 3% річних в сумі 128,72 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Повний текст рішення складено: 04.12.2015р.

Суддя Кльопов І.Г.