ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2015 р.Справа № 916/3399/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Жекова В.І., Пироговського В.Т.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

Представники сторін у судове засідання не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

на ухвалу господарського суду Одеської області від 09.10.2015 р.

у справі №916/3399/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

до Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області

про стягнення 24 339,06 грн.

ВСТАНОВИВ

У серпні 2015 р. товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (далі - ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС") звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного бюджету України в особі відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області та відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області в якому просило стягнути з Державного бюджету України через відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 24 339 грн. 06 коп. в рахунок відшкодування шкоди та стягнути з відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" витрати, пов'язані з сплатою судового збору у розмірі 1827 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.08.2015 р. позовну заяву ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" прийнято до розгляду та порушено провадження у справі, тощо.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.09.2015 р. було припинено провадження у справі №916/3399/15 за позовом ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Державного бюджету України в особі відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області та до відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про стягнення 24 339,06грн., в частині вимог до державного бюджету України в особі відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області на підставі п.1 ч.1 ст.80.

Припиняючи провадження суд зазначив про те, що під час розгляду даної справи було встановлено, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Державний бюджет України в особі відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області не є юридичною особою, що підтверджується спеціальним витягом із зазначеного реєстру, а тому, на думку суду, позов ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" заявлений з порушеннями норм ГПК України, оскільки одним з відповідачів визначено державний бюджет України в особі відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області, що не є за своєю правовою природою юридичною особою, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку щодо необхідності припинення провадження у даній справі в частині вимог до державного бюджету України в особі відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області в порядку п.1. ч.1 ст.80 ГПК України.

Вказана ухвала сторонами не оскаржувалась та на теперішній час є такою, що набрала законної сили.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.10.2015 р. (суддя Цісельський О.В.) було припинено провадження у справі №916/3399/15 за позовом ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про стягнення 24 339,06 грн.

У мотивах зазначеної ухвали від 09.10.2015 р., суд першої інстанції, пославшись на власну ухвалу від 10.09.2015 р., зазначив, що дослідивши матеріали справи та обґрунтування заявлених позивачем позовних вимог, суд встановив, що позивач просив стягнути 24 339,06 грн. шкоди саме з Державного бюджету України в особі відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області, а з врахуванням того, що провадження в частині вимог до державного бюджету України в особі відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області було припинено, суд дійшов висновку, що спір між сторонами в межах даної господарської справи - відсутній, у зв'язку із чим припинив провадження у справі на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

Не погодившись із даною ухвалою до Одеського апеляційного господарського суду звернулось ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Одеської області від 09 жовтня 2015 року по справі №916/3399/15, матеріали судової справи №916/3399/15 за позовом ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" до відділення ДКСУ у Біляївському районі Одеської області та ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області про стягнення суми направити до господарського суду Одеської області для подальшого розгляду та покласти на відповідачів витрати, пов'язані із сплатою судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необ'єктивною через невідповідність висновкам викладеним у ній, фактичним обставинам, що мали місце у сторін, дійсним матеріалам справи та чинному законодавству України. Окрім цього, на думку скаржника, дана ухвала підлягає скасуванню через порушення норм процесуального законодавства, у зв'язку із наступним.

Так, апелянт, посилаючись на приписи п.1-1 ст.80 ГПК України, п.п. 4.2., 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» відзначає, що предметом позову у справі №916/3399/15 за позовом ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" до відділення ДКСУ у Біляївському районі Одеської області та ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області є стягнення суми збитків у розмірі 24 339,06 грн. Скаржник зазначає, що предмет позову не припинив своє існування, адже, за твердженням скаржника, грошові кошти на користь позивача не були сплачені.

Окрім цього, апелянт зазначає, що підстави позовних вимог у справі №916/3399/15 за позовом ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" до відділення ДКСУ у Біляївському районі Одеської області та ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області про стягнення суми збитків у розмірі 24 339,06 грн. також досі мають місце, адже ухвала господарського суду Одеської області від 20 жовтня 2014 року по справі №14-19/17-4520-2011 про підтвердження факту бездіяльності ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області під час примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 24.02.2012 р. по справі №14-19/17-4520-2011 та неможливості виконання останнього з огляду на відсутність у боржника у подальшому майна - не скасована, є чинною, достовірною та законною, а також як доказ в розумінні статті 35 ГПК України належним та допустимим доказом.

Апелянт вважає, що судом самостійно без правового обґрунтування, керуючись власною думкою, котра не співпадає із чинним законодавством України зроблено підміну понять при оцінці існуючих доказів та врахування їх при винесенні ухвали та неправомірно припинено провадження по справі №916/3399/15 за позовною заявою ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" про стягнення суми у розмірі 24 339, 06 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Скаржник також зазначає, що судом не було враховано обставини справи та сутність позовних вимог, документами та доказами, котрими вони обґрунтовуються. Апелянт вважає, що при винесені ухвали у даній справі, господарський суд порушив норми процесуального права, зокрема ст. ст.32-34, 36, 37, 43 ГПК України, не взявши до уваги вже існуючі та цілком і обґрунтовані докази у даній справі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 р. апеляційну скаргу ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Жекова В.І., Пироговського В.І.

16 листопада 2015 року від ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання в якому останнє просило провести судове засідання, призначене на 23.11.2015 р. о 10:00 год. в режимі відеоконференції, а забезпечення судового засідання доручити Київському апеляційному господарському суду.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 р. клопотання ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" про проведення судового засідання 23 листопада 2015 року о 10:00 год. в режимі відеоконференції задоволено, доручено Київському апеляційному господарському суду забезпечити проведення судового засідання у справі №916/3399/15, розгляд якої призначено на 23 листопада 2015 року о 10:00 год., в режимі відеоконференції в приміщенні Київського апеляційного господарського суду, тощо.

Представник ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Київського апеляційного господарського суду для участі у судовому засіданні у режимі відеоконференції не з'явився, що підтверджується наявною в матеріалах справи відеофіксацією.

Представник відповідача у судове засідання Одеського апеляційного господарського суду не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 10.11.2015 р., яке було вручено відповідачеві 13.11.2015 р.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України апеляційна інстанція не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду Одеської області із позовом в якому просив стягнути з Державного бюджету України через відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 24 339 грн. 06 коп. в рахунок відшкодування шкоди, а також стягнути з відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" витрати, пов'язані з сплатою судового збору у розмірі 1827 грн.

Звертаючись із позовною заявою, позивач зазначив, що на виконання рішення господарського суду Одеської області від 10 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011, що набрало законної сили 24 лютого 2012 року, господарським судом Одеської області, було видано наказ по справі №14-19/17-4520-2011. Як зазначив позивач, відповідно до наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 підлягає стягненню із Фермерського господарства «ЗІРКА-Б» на користь фізичної особи-підприємця Грищенко Олександр Миколайовичі 7 462,88 грн. пені, 4 113,85 грн. - інфляційних витрат, 12 287,33 грн. - 30%-річних, 239,00 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Всього стягненню підлягає 24 339 гривень 06 копійок. Відповідно до Постанови ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області від 23 березня 2012 року відкрито виконавче провадження №31817834 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011. Виконавче провадження №31817834 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 було приєднано до виконавчого провадження №32200610 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 29 березня 2010 року по справі №26/280-09-6406.

Позивач зазначив, що матеріали виконавчого провадження №32200610 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 29 березня 2010 року по справі №26/280-09-6406, підтверджують, що за боржником ФГ «ЗІРКА-Б» було зареєстровано, тобто перебувало нерухоме майно, відповідно до відповіді на запит №40775 від 04 вересня 2012 року.

Як відзначає позивач, ухвалою господарського суду Одеської області по справі №14-19/17-4520-2011 від 12 червня 2013 року, заяву ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні №31817834 щодо наказу Господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 задоволено та ухвалою господарського суду Одеської області по справі №14-19/17-4520-2011 від 12 червня 2013 року, здійснено процесуальне правонаступництво на стадії виконання рішення господарського суду, змінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні №31817834 щодо наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 з фізичної особи-підприємця Грищенко Олександра Миколайовича на її правонаступника ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС".

У позові ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" зазначило, що відповідно до постанови ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області від 31 липня 2013 року замінено сторону у виконавчому проваджені №31817834 щодо наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 з Фізичної особи - підприємця Грищенко Олександра Миколайовича на її правонаступника ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС". Відповідно до постанови ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області від 31 липня 2013 року, наказ господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 повернутий стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач зазначає, що ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" повторно звернулось до ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області із вимогою про виконання наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого І 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 за рахунок наявного майна у Боржника - ФГ «ЗІРКА-Б». Відповідно до постанови ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області від 19 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження №42118486 згідно наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011. Відповідно до постанови ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області від 26 червня 2014 року наказ господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 повернутий стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки, у боржника відсутнє майно, на котре може бути здійснено стягнення з огляду на відсутність за боржником майна на підставі відповідей реєстраційних органів.

За твердженням позивача, наказ господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 не виконаний до теперішнього часу.

ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" у позовній заяві відзначає, що відповідно до ухвали господарського суду Одеської області від 20 жовтня 2014 року по справі №14-19/17-4520-2011 скаргу ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" на дії та бездіяльність ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області щодо виконання наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 задоволено; визнано доводи ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС", вкладені у скарзі від 14.07.2014 р. за вх.№2-2870/14 на дії та бездіяльність ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області правомірними; визнано дії ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області під час виконання наказу господарського суду Одеської області від 24.02.2012р. по справі №14-19/17-4520-2011, які виразились у винесенні постанови від 26.06.2014 р. про повернення наказу стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» незаконними; визнано недійсною постанову ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області від 26.06.2014 р. про повернення наказу господарського суду Одеської області від 24.02.2012 р. по справі №14-19/17-4520-2011 стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; визнано бездіяльність ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області під час примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 24.02.2012 р. по справі №14-19/17-4520-2011 незаконною.

Позивач відзначає, що на теперішній час, заборгованість згідно наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 становить 24 339 грн. 06 коп.

Посилаючись на ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 1, 5, 25 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст.ст. 11, 16, 1166, 1173, 1174 ЦК України, ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, позивач зазначає, що на його думку є всі необхідні умови відповідальності Державного бюджету України в особі Відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області щодо відшкодування шкоди позивачу, зокрема, дії Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області суперечать приписам Закону України «Про виконавче провадження»; є наявними понесення збитків, які виразились у неотриманні позивачем грошових коштів, які присуджено рішенням господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 р. по справі №14-19/17-4520-2011; безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області під час виконання судового рішення та заподіянні зазначених збитків у вигляді неотримання позивачем грошових коштів у визначеному в рішенні розмірі; не спростована вина відповідача у порушенні приписів Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011.

ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" зазначає, що у боржника було наявне майно, за рахунок котрого ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області, здійснивши передбачений законодавством обсяг виконавчих дій, мав можливість виконати наказ господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 на користь позивача - ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС". Проте, на думку позивача, у зв'язку із наявністю факту незаконних дій та бездіяльності ВДВС ІБіляївського МРУЮ Одеської області під час виконання наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011, котра підтверджена ухвалою господарського суду Одеської області від 20 жовтня 2014 року по справі №14-19/17-4520-2011, наказ господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 на користь позивача виконати неможливо.

Позивач зазначає, що забезпечення виконання судового рішення упродовж розумного строку є обов'язком України, взятим нею на себе у зв'язку з ратифікацією Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Невиконання цього обов'язку є порушенням, на яке Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу в своїх численних рішеннях, і в тому числі у справах проти України. При цьому, згідно з прецедентною практикою Європейського суду, вимоги щодо розумності строків поширюються не лише на розгляд справ у суді, але й на строки примусового виконання судового рішення. З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України та рішень Європейського суду з прав людини рішення господарського суду Одеської області від 10 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011, що набрало законної сили 24 лютого 2012 року, є обов'язковим до виконання та повинно бути виконане, а неможливість позивача домогтися виконання його рішення протягом трьох років становить втручання у його право на мирне володіння майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Судова колегія відзначає, що припиняючи провадження у справі суд першої інстанції зазначив про те, що позивач просив стягнути 24 339,06 грн. шкоди саме з Державного бюджету України в особі відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області, а з врахуванням того, що провадження в частині вимог до державного бюджету України в особі відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області було припинено ухвалою господарського суду Одеської області від 10.09.2015 р., суд дійшов висновку, що спір між сторонами в межах даної господарської справи - відсутній.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною третьою статті 3 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті восьмої ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Приписами ст. 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003у справі № 1-12/2003за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3 ст. 120, ч. 6 ст. 234, ч. 3 ст. 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002у справі № 1-2/2002за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Субєкти правовідносин, у т.ч. юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх субєктів правовідносин, в т.ч. у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення позовного провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень вказаних норм, суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Відповідно до ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України; відсутній предмет спору; є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом; сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

У випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Ухвалу про припинення провадження у справі може бути оскаржено.

Згідно з п.п. 4, 4.1 - 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. за №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у застосуванні приписів статей 80 і 81 ГПК господарським судам слід мати на увазі таке. Перелік підстав припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Судова колегія відзначає, що позивач звертаючись до суду першої інстанції із позовом просив стягнути з Державного бюджету України через відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 24 339 грн. 06 коп. в рахунок відшкодування шкоди, а також стягнути з відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" витрати, пов'язані з сплатою судового збору у розмірі 1827 грн.

Ухвалою від 10.09.2015 р. господарським судом Одеської області було припинено провадження лише в частині вимог позивача до державного бюджету України в особі відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області, у той час як предмет спору щодо позовних вимог до Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області не припинив свого існування та існував на момент розгляду даних вимог судом.

До того ж, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження припинення існування предмету спору та сплати відповідачем суми боргу на стягненні якої наполягав позивач.

Як вбачається із змісту позову, вимоги позивача заявлені останнім як до державного бюджету України в особі відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області, так й до відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.

При цьому, звертаючись до суду із позовом, позивач виходив із положень чинного законодавства щодо обов'язковості відшкодування збитків завданих неправомірними діями органів держаної влади, а також на приписи чинного законодавства щодо порядку таких відшкодувань.

Конституція України (ст. 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", статті 87 Закону України "Про виконавче провадження", статті 1174 Цивільного кодексу України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України.

Вищевикладене не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, що призвело до помилкових висновків щодо наявності обставин з якими закон пов'язує неможливість розгляду справи.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 104 Господарського кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з ч. 7 ст. 106 Господарського кодексу України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Враховуючи допущену судом першої інстанції неповноту у встановленні обставин, що мають значення для даної справи та неправильне застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржена ухвала господарського суду Одеської області від 09.10.2015 р. підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись статтями 99, 101- 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 09.10.2015 р. у справі №916/3399/15 скасувати.

Справу №916/3399/15 передати на розгляд господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 26.11.2015 р.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Жеков В.І.

Суддя Пироговський В.Т.