ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2015 Справа № 905/1997/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомПублічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІ»
простягнення заборгованості за кредитним договором

за участю представників:

від позивачаОСОБА_2 представник за довіреністю
від відповідачане з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1» основного боргу в розмірі 1951848,07 грн, заборгованості за процентами 570535,58 грн, пені у розмірі 661 538,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором № 32 від 15.09.2011.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 07.09.2015 порушено провадження у справі № 905/1997/15 та призначено розгляд справи на 23.09.2015.

У звязку з неявкою в судові засідання представників відповідача, частковим невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі та ненаданням сторонами витребуваних документів у повному обсязі розгляд справи неодноразово відкладався.

Разом з позовом позивач подав клопотання про витребування від відповідача кредитного договору, договорів забезпечення, доказів виконання зобовязань за кредитним договором. В обґрунтування клопотання позивач посилається на те, що центральний офіс банку в місті Донецьку був захоплений, всі документи залишилися в офісі, надати договір, на підставі якого здійснюється стягнення не представляється можливим. На підтвердження зазначеного факту надано витяг з реєстру кримінальних проваджень № 000287.

Суд розглянув клопотання позивача та задовольнив його. Проте відповідач в судові засідання не зявлявся та вимоги ухвал суду не виконав.

В судовому засіданні 18.11.2015 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач повноважних представників в судові засідання не направив, відзив на позов не надав, своїм процесуальним правом не скористався.

Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень від 01.10.2015, від 13.10.2015 та від 27.10.2015.

Враховуючи викладене, суд вважає, що на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи приписи ст. 55 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких кожному гарантовано захист порушених прав у суді, а також те, що втрата договору, на підставі якого позивач намагається захистити порушене право, не може бути підставою для обмеження в конституційних правах, суд зазначає, що в умовах невиконання відповідачем зобовязань за ухвалами, захоплення офісу банку в Донецьку, справа підлягає розгляду в межах документів та доказів, наданих позивачем та не спростованих відповідачем.

17.11.2015 до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 905/1997/15 до вирішення справи № 905/3071/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІ» до Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1» про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1084783,59 грн.

Представник позивача проти вказаного клопотання заперечив, зазначивши, що навіть у разі задоволення позову у справі № 905/3071/15 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1084783,59 грн таке зарахування можливо здійснити і після прийняття рішення у справі № 905/1997/15.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Розглянувши подане клопотання, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, в судовому засіданні 18.11.2015 судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки розгляд справи № 905/3071/15 не унеможливлює та не перешкоджає розгляду справи № 905/1997/15.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

Як зазначає позивач, та не спростовує відповідач, 15.09.2011 між Публічним акціонерним товариством «Український ОСОБА_1» (далі позивач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АМІ» (далі позичальник, відповідач) підписано кредитний договір №32, за умови якого банк надає позичальнику у тимчасове користування кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 2000000,00 грн строком до 07.01.2015 зі сплатою процентної ставки 25% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав виписки з рахунків другого класу Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, відкритих для відображення заборгованості відповідача за кредитним договором, з яких вбачається надання кредитних коштів на поточний рахунок позичальника та часткове виконання відповідачем зобовязань за договором. До того ж, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» до матеріалів справи надала Прінтскрін (роздруківка) з автоматизованої бази банківської системи «СКРУДЖ-3», з якого вбачається, що в операційної системі банку обліковується кредитна операція відносно клієнта 10448 ТОВ «АМІ», (код ОКПО 32427895, тип: юридична особа, резидент) на умовах Рег. № 32 від 15.09.2011 на суму 2000000,00 грн зі строком з 15.09.2011 до 07.01.2015, із застосуванням ставки 25,00000000%, характеристика: відзивна кредитна лінія. Також позивачем надано копію додаткової угоди від 07.08.2014 до кредитного договору №32 від 15.09.2011, підписаної представниками сторін та скріпленої печатками.

За змістом Постанови Правління Національного Банку України від 18.06.2003 № 254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України», інформаційне забезпечення операційної діяльності банків включає програмно-технічні комплекси автоматизації банківської діяльності, взаємозв'язки для обміну інформацією між ними, телекомунікаційну інфраструктуру, внутрішні нормативні документи та інструкції щодо їх застосування. За допомогою інформаційного забезпечення операційної діяльності має забезпечуватися:

хронологічне та систематичне відображення всіх операцій у регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів;

своєчасне та повне відображення всіх операцій банку та його відділень у регістрах бухгалтерського обліку банку (філії);

складання звітності (фінансової, статистичної, управлінської, податкової тощо);

взаємозв'язок даних синтетичного та аналітичного обліку. Банк у разі невідповідності структури рахунків аналітичного і синтетичного обліку забезпечує їх взаємозв'язок за допомогою перехідних таблиць;

накопичення та систематизація операцій у розрізі економічних показників, потрібних для складання звітності;

розрахунок економічних показників, що визначені відповідними методиками Національного банку;

можливість оперативного аналізу фінансової діяльності банку в розрізі структурних підрозділів;

інтегрованість з інформаційними системами Національного банку;

інтегрованість усіх складових систем автоматизації банківської діяльності, можливість отримувати інформацію про здійснені операції в будь-якому розрізі;

уніфікація програмно-технічних рішень та технологій для структурних підрозділів банку;

можливість нарощування функціональних характеристик програмного забезпечення, а також його адаптація в разі зміни нормативної бази щодо операцій.

За приписами п.п. 3.4, 3.8 вказаного Положення внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів, всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу банку, а також докладний опис кожної банківської операції.

Враховуючи викладене, в умовах невиконання відповідачем зобовязань за ухвалами, захоплення офісу банку в Донецьку, суд приймає роздруківку з операційної системи «СКРУДЖ-3», виписки з рахунків другого класу, з яких вбачається виконання зобовязань відповідачем як належний доказ існування кредитної операції.

Враховуючи відсутність повного тексту договору, суд застосовує до спірних відносин норми §2 глави 71 Цивільного кодексу України та ст. 345-346 Господарського кодексу України.

Впродовж дії кредитного договору позивачем надавалися грошові кошти в межах встановленого ліміту, а саме позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2000000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями та виписками по особовим рахункам відкритим в ПАТ «Український ОСОБА_1» для відображення кредитних операцій та обліку заборгованості за кредитним договором.

Як зазначає позивач, станом на 14.08.2015 у відповідача утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 1951848,07 грн, за процентами 570535,58 грн, яка підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по особливим рахункам відкритим в ПАТ «Український ОСОБА_1» для відображення кредитних операцій та обліку заборгованості за кредитним договором.

За змістом ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» бухгалтерський облік це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень. Бухгалтерській облік та його відображення у відповідних регістрах обліку є належними доказами, які підтверджують проведення господарської операції.

Таким чином, суд приймає виписки по особовим рахункам як належні докази, якими підтверджується надання кредитних коштів та наявність заборгованості за кредитом та відсотками.

Також, судом враховано, що виходячи зі змісту наданих виписок вбачається часткове виконання позичальником зобовязань за кредитним договором.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до інформації системи автоматизації банку та додаткової угоди від 07.08.2014 кредит відповідачу надано на строк до 07.01.2015.

Факт наявності у відповідача заборгованості за кредитом у сумі 1951848,07 грн, позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

Також у зв'язку з невиконанням належним чином, прийнятих на себе відповідачем зобов'язань, позивач просить стягнути з останнього заборгованість зі сплати процентів в сумі 570535,58 грн за період з 01.05.2013 по 13.08.2015 з урахуванням часткових сплат.

Як вбачається з матеріалів справи, нарахування процентів за простроченим боргом за період здійснювалось за процентною ставкою 44% річних.

Зі змісту інформації, наданої позивачем з системи «СКРУДЖ», не вбачається, встановлення процентної ставки на прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 44%.

А тому підстави для нарахування відповідачу процентів за простроченим боргом у розмірі 44% річних відсутні, у звязку з недоведеністю позивачем встановлення такої процентної ставки.

За здійсненим судом перерахунком процентів за користування кредитом з урахуванням процентної ставки за простроченим боргом 25% річних та часткових проплат відповідача, заборгованість по процентам становить 346995,21 грн.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту та заборгованості по процентам за користування кредитом є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 1951848,07 грн (заборгованість за кредитом) та у розмірі 346995,21 грн (заборгованість по процентам).

Також, позивач заявляє до стягнення штрафні санкції у вигляді пені в сумі 661538,68грн.

Відповідно до ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом. Особливості регулювання відповідальності за порушення грошових зобовязань у відносинах субєктів господарювання визначаються приписами статей 534, 549-552 Цивільного кодексу України, статей 229-234 Господарського кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань». Зі змісту викладених норм вбачається, що встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) відбувається за угодою сторін.

Виходячи зі змісту інформації, наданої позивачем з системи «СКРУДЖ», не вбачається встановлення штрафних санкцій у вигляді пені.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, якими обґрунтоване право позивача на штрафні санкції у вигляді пені, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором не підлягають задоволенню, у звязку із недоведеністю.

Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в частині задоволених позовних вимог покладається на відповідача та підлягає стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України, виходячи зі ставок судового збору станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду (31.08.2015 згідно поштового штампу на конверті).

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІ» (87548, Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Леніна, 111, ідентифікаційний код 32427895) на користь Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1» (83001, м. Донецьк, вул. Артема, ідентифікаційний код 19388768) заборгованість по кредиту у розмірі 1951848 (один мільйон девятсот пятдесят одна тисяча вісімсот сорок вісім) грн 07 коп., заборгованість про процентам у розмірі 346995 (триста сорок шість тисяч девятсот девяносто пять) грн 21 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІ» (87548, Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Леніна, 111, ідентифікаційний код 32427895) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 45976 (сорок пять тисяч девятсот сімдесят шість) грн 87 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено: 23.11.2015

Суддя М.В. Сажнева