РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015Справа №910/18853/15

За позовом Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

до Міжнародної громадської організації "Луганське земляцтво"

про зобов'язання звільнити незаконно зайняті приміщення

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача : Пилипенко А.В.- представник, довіреність №14/20-25-15 від 07.05.2015;

Єремов М.С. - представник, довіреність №14/20-20-15 від 07.05.2015

Від відповідача: Попов В.І. - представник, довіреність б/н від 09.09.2015;

Різак М.В. - представник, довіреність б/н від 09.09.2015.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міжнародної громадської організації "Луганське земляцтво" про зобов'язання звільнити незаконно зайняті приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилається на перебування відповідача в спірних приміщеннях без належних правових підстав, оскільки після внесення змін до умов Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна № 01-10 від 01.02.01 р. в частині зменшення розміру орендованої площі на 94,2 кв. м орендодавець вказаних приміщень зазначеної площі в оренду відповідачеві не передавав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2015 порушено провадження у справі № 910/18853/15 та призначено до розгляду на 19.08.2015.

У судове засідання 19.08.2015 з'явився уповноважені представники позивача.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 19.08.2015 не з'явився.

Про дату, час і місце судового розгляду 19.08.15 р. відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 701.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання через відділ діловодства господарського суду м. Києва від представника позивача надійшов супровідний лист по справі б/н б/д, який разом з доданими до нього документами доучений судом до матеріалів справи.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 19.08.15 р. через відділ діловодства господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшли повідомлення по справі за вих. № 60 від 30.07.2015 та клопотання за вих. № 71 від 13.08.2015 про відкладення розгляду справи.

Повідомлення та клопотання про відкладення розгляду справи долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.09.2015 розгляд справи № 910/18853/15 відкладено на 16.09.2015.

У судове засідання 16.09.2015 з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 16.09.15 р. через відділ діловодства господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вих. № 101 від 04.09.2015, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що сторонами не підписувався Акт приймання-передачі від відповідача до позивача орендованих площ, на які тимчасово зменшувалася загальна орендованих приміщень (94,2 кв.м), а також відсутній зворотній Акт приймання-передачі від позивача до відповідача про повернення орендованих площ, на які тимчасово зменшувалася загальна площа орендованих приміщень (94,2 кв.м.) з 01.01.201 року. Відзив на позовну заяву долучено судом до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 16.09.15 р. через відділ діловодства господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли заперечення на відзив на позовну заяву № ЮД-723 від 16.09.2015, в яких позивач зазначає про виставлення рахунків на оплату оренди відповідно до фактично зайнятої відповідачем площі, а саме 105,6 кв.м., а також посилається на відсутність акту приймання - передачі нежитлових приміщень як на підтвердження незаконності перебування відповідача у спірних приміщеннях, а також клопотання про долучення документів до матеріалів справи за вих. № ЮД-725 від 16.09.2015.

Заперечення на відзив та клопотання про долучення документів до матеріалів справи долучені судом до матеріалів справи.

ГПК України У судовому засіданні 16.09.2015 на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України судом оголошувалась перерва до 06.10.2015.

У судове засідання 06.10.2015 з'явились уповноважені представники позивача та відповідача

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 06.10.2015 сторонами суду не надано.

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судового засідання клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

Представники позивача у судовому засіданні 06.10.2015 підтримали позовні вимоги, викладені у позовній заяві, та відповіли на питання суду.

У судовому засіданні 06.10.2015 представники відповідача заперечили проти позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01 лютого 2001 р. між Державним лізинговим підприємством "Украгролізинг", правонаступником якого в результаті перетворення та зміни найменування є Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія Украгролізинг") (позивач у справі, орендодавець за договором) та Громадською організацією "Луганське земляцтво" (на даний момент Міжнародна громадська організація "Луганське земляцтво") (відповідач у справі, орендар у справі) укладено договір оренди індивідуального визначеного рухомого майна № 01-10 (далі - Договір оренди) відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - нежитлове приміщення (далі - Майно) площею 105, 6 кв. м, розміщене за адресою: м. Київ-23, вул. Мечникова, 16А, на поверсі (ах) адмінбудинку, що перебуває на балансі ДЛП "Украгролізинг", вартість якого визначена згідно з актом і становить за експертною оцінкою, 399 450 грн..

Згідно п. 2.2 Договору передача Майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що у разі припинення цього Договору Майно повертається орендарем орендодавцю - ДЛП "Украгролізинг". Орендар повертає Майно Орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Розділами 2-9 Договору сторонами узгоджено умови передачі та повернення орендованого майна підприємства, орендну плату. використання амортизаційних відрахувань, обов'язки орендаря, права орендаря, обов'язки орендодавця, права орендодавця, відповідальність і вирішення спорів за договором тощо.

Відповідно до п. 10.1. договору цей договір укладено строком на 24 роки, що діє з 01 лютого 2001 р, до 01 лютого 2025 року включно.

Згідно п. 10.2 умови цього Договору зберігають силу протягом всього терміну цього Договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря, а в частині зобов'язань Орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов'язань.

Як свідчать матеріали справи вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками товариств.

Судом встановлено, що укладений Договір за своїм змістом та правовою природою є договором оренди, який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст.759 Цивільного кодексу України.

Договір оренди відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов.

Водночас, оскільки орендоване майно є державною власністю, то відносини сторін даного Договору регулюються також Законом України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним законом з питань оренди комунального майна та, відповідно до частин 1 та 2 ст. 1, регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, або майна, що перебуває у комунальній власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди відповідно до ст. 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також ст. 638 Цивільного кодексу України є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов.

Будь-які заперечення щодо порядку укладення та досягнення згоди по всіх істотних умовах Договору на час його підписання з боку сторін відсутні.

За змістом частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що орендар ступає у строкове платне користування майном з дати підписанням сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, на виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 106,5 кв.м., що складається з кімнат №№ 1006, 1006 на 10 поверсі, та підтверджується підписаним обома сторонами Актом передачі - приймання від 01 лютого 2001 р., копія якого наявна в матеріалах справи.

За таких обставин, судом встановлено, що позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання по наданню в оренду нежитлового приміщення, обумовленого Договором, а відповідачем, у свою чергу, прийнято вказане майно (нежитлове приміщення) без будь - яких зауважень.

Згідно абз. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках,

Згідно з ч. 3 ст. 18, ч.ч. 1,3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі, незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до п. 3.1 договору Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за перший місяць оренди - лютий 2001 р. 998,62 грн., крім того ПДВ 199,72 грн., разом 1198,34 грн..

Орендна плата перераховується Орендодавцю щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, яка в свою чергу у 5-ти денний термін перераховується орендодавцем в розмірі 30% до бюджету. Для поповнення власних обігових коштів орендодавець залишає 70% одержаної орендної плати (пунктом 3.3 Договору).

В подальшому в період з 2008 по 2014 рік, між позивачем та відповідачем було укладено 12 (дванадцять) Додаткових договорів до Договору оренди (далі - Додаткові договори), а саме: № 1 від 21.07.08 р., № 2/509 від 22.12.08 р., № 2/14 від 10.02.09 р., № 3/1126 від 10.12.09 р., № 4/130 від 01.02.10 р., № 5 від 31.03.1, р., № 6/933 від 23.11.10 р.,№ 7/14 від 26.01.11 р., № 8 від 23.12.11 р., № 9 від 03.05.12 р., № 11 від 14.02.13 р., № 12 від 24.02.14 р., № 1/358/492 від 23.10.14 р., якими сторонами змінювався розмір орендної плати, платіжні реквізити та зменшувався розмір загальної площі орендованих приміщень тощо.

Так, керуючись пунктом 10.3 Договору, згідно якого зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємної згоди сторін; зміни та доповнення, що пропонується внести розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною, сторони уклали два Додаткових договори в частині зменшення розміру загальної площі орендованих приміщень.

Зокрема, додатковими договорами № 11 від 14.02.13 р. та № 12 від 24.02.14 р. внесені до пункту 1.1 основного Договору зміни по зменшенню розміру загальної площі орендованих приміщень на 94,2 кв. м починаючи з 14 лютого 2013 року і до 31 грудня 2013 року, та з 24 лютого 2014 року і до 31 грудня 2014 року відповідно.

Пунктом 2 Додаткового договору № 11 від 14.02.13 та пунктом 4 Додаткового договору № 12 від 24.02.14 р. передбачено, що усі інші умови Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 01 лютого 2001 року № 01 -10, залишаються без змін.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", з якою кореспондується п. 10.8. Договору згідно якого чинність Договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням арбітражного суду; банкрутства орендаря та в інших випадках прямо передбачених чинним законодавством України.

Отже, зважаючи на внесені сторонами зміни до умов Договору, площа орендованих орендарем приміщень під час дії додаткових договорів № 11 та № 12 складала 11,4 кв. м, тобто сторони за взаємною згодою змінювали умови пункту 1.1 Договору в частині зменшення площі орендованого нежитлового приміщення до вказаного розміру на визначений строк, а саме в період з 14.02.13 р. по 31.12.14 р., що в свою чергу не позбавляє чинності основного Договору оренди та не свідчить про автоматичне припинення дії останнього.

При цьому, як встановлено судом та підтверджено представниками сторін, відповідні акти приймання - передачі майна між орендарем та орендодавцем щодо орендованих площ, на які тимчасово зменшувалась орендована площа - 94,2 кв.м, сторонами не складались. Окрім цього, акти приймання - передачі орендованого нежитлового приміщення площею 11,4 кв.м в матеріалах справи на час проведення судового засідання 06.10.15 р. сторонами не надані.

Як свідчать матеріали справи, після вивільнення відповідачем вищевказаних приміщень площею 94,2 кв. між позивачем та Луганським обласним Будинком творчої інтелігенції Світлиця" (ЛОБТІ "Світлиця") 24 лютого 2014 року був укладений договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна № 14-18-690/76 (далі - договір оренди - 2), відповідно до якого, позивач надав ЛОБТІ "Світлиця" у строкове користування нежитлові приміщення загальною площею 94,2 кв. м, що складаються з кімнат №№ 1006-1007, розміщених на 10 поверсі адмінбудинку № 16а по вул. Мєчникова у м. Києві.

Договір оренди - 2 був укладений строком на 11 місяців до 31 грудня 2014, проте Додатковим договором № 1/62/544 від 31.10.2014 до Договору оренди - 2 останній був розірваний за взаємною згодою сторін з 01.11.2014 р..

Актом приймання-передачі від 01.11.2014, копія якого наявна в матеріалах справи, ЛОБТІ "Світлиця" передала, а позивач прийняв з оренди Нежитлові приміщення площею 94,2 кв.м, що складаються з кімнат № № 1006-1007, розміщених на 10 поверсі адмінбудинку № 16-а по вул. Мечникова у м. Києві.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору та Додаткового договору №12 з 01.01.15 р. року Позивач (орендодавець) щомісяця виставляв відповідачу рахунки за оренду 105,6 кв.м нежитлового приміщення, а саме № 1555 від 13.02.15 р., № 2556 від 10.03.15 р., № 3330 від 08.04.15 р., № 4096 від 07.05.15 р., № 4986 08.06.15 р., № 5698 від 07.07.15 р., № 6529 від 07.08.15 р., копія яких містяться в матеріалах справи, із зазначенням оренда приміщення за договором № 01-10 від 01.02.2001р., а відповідач (орендар), в свою чергу, щомісячно сплачував вказану орендну плату, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 694 від 18.02.15 р, № 701 від 17.03.15 р., № 713 від 17.04.15 р., № 727 від 15.05.15 р., № 737 від 01.07.15 р., № 749 від 15.07.15 р., № 759 від 12.08.15 р..

Листом № 33 від 13.11.2014 р., копія якого наявна в матеріалах справи, відповідач звертався до позивача з проханням надати в оренду приміщення площею 94,2 кв. м., що знаходяться на 10 поверсі (кімнати № 1006 - 1007). Вказаний лист отриманий позивачем, про що свідчить відмітка позивача про реєстрацію вхідної кореспонденції за № 6030.

Згідно наявної в матеріалах справи копії Акту огляду орендованих приміщень (кімнат №№ 1006-1007, розташованих на 10 поверсі адміністративної будівлі Компанії за адресою: м. Київ, вул. Яєчникова, 16а) від 26.08.2014, складеного представниками НАК «Украгролізинг» та ДП «Агротехінвест» було встановлено, що у кімнатах №№ 1006-1007. Розташованих на 10 поверсі адміністративної будівлі НАК «Украгролізинг», що є об'єктом оренди за Договором, перебували особи, які назвалися представниками Міжнародної громадської організації "Луганське земляцтво" та розташувалися на спеціально обладнаних робочих місцях, представники ЛОБТІ «Світлиця» у вказаних приміщення були відсутні.

Листом № 14/1243 від 13.07.2015 позивач вимагав від відповідача звільнення приміщення площею 94,2 кв.м, а саме кімнат №№ 1006-1007, розміщених на 10 поверсі адмінбудинку № 16а по вул. Мечникова у м. Києві. Вказаний лист залишений відповідачем без відповідного реагування.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору оренди індивідуального визначеного рухомого майна № 01-10 від 01.02.01, додаткових договорів до нього або окремих їх положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірних Договору та додаткових договорів до нього на час їх підписання з боку сторін відсутні.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 3 ст.180 ГК України при укладенні договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

При цьому, оскільки умови Договору щодо площі орендованих приміщень (їх зменшення) сторонами погоджено укладеними Додатковими договорами № 11 та № 12, суд зазначає, що позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення діями відповідача будь-яких прав та інтересів позивача після закінчення строку дії Додаткових договорів, в тому числі і в частині внесення орендної плати.

Чинним законодавством передбачений порядок внесення змін до діючого договору у випадках та в порядку, що встановлені ст. 652 Цивільного кодексу України та ст. 188 Господарського кодексу України.

Статтею 654 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Згідно з ч.3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до статті 188 Господарського процесуального кодексу України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Однак, Законом України "Про оренду державного та комунального майна" та/або умовами самого Договору не встановлено обов'язок орендаря звільнити орендоване приміщення за умови належного виконання зобов'язань за Договором та відсутні обмеження щодо внесення змін до умов Договору, зокрема, зміни орендованих площ.

При цьому судом не приймаються до уваги посилання позивача як на підставу тверджень про неправомірність перебування відповідача у спірних приміщеннях на відсутність актів приймання - передачі нежитлового приміщення площею 94,2 кв.м, зважаючи на відсутність актів передачі вказаної площі з оренди від відповідача до орендодавця та чітко встановлений строк дії додаткових угод № 11 та № 12, яким вносились зміни щодо зменшення розміру орендованого приміщення.

Окрім цього, виставлення відповідачеві рахунків на оплату 105,6 кв. м приміщень та беззаперечне прийняття проведеної останнім їх оплати додатково свідчить про згоду орендодавця на оренду відповідачем вказаних площ в їх повному розмірі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні приписів ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також у зв'язку з відсутністю правових підстав правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складений та підписаний 27 листопада 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М.Селівон