РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2015Справа №910/25825/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Будинкоуправління № 12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України

про стягнення 546607,64 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Левченко В.І. за довіреністю № 91/2015/11/11-8 від 11.11.2015

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Будинкоуправління № 12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (відповідач) про стягнення 546607,64 грн. на підставі Договору № 311142 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2004 (далі - Договір № 311142), з яких: 318218,93 грн. основного боргу, 156642,11 грн. інфляційної складової боргу, 12735,59 грн. трьох відсотків річних, 59011,00 грн. пені. Також, позивач просив суд відшкодувати йому за рахунок відповідача 8199,11 грн. витрат із сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач грошові зобов'язання по оплаті поставленої йому позивачем теплової енергії у вигляді гарячої води не виконав, в зв'язку з чим за період з 01.09.2012 по 01.08.2015 у відповідача виникла заборгованість за вищевказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2015 порушено провадження у справі № 910/25825/15 та призначено розгляд справи на 02.11.2015 о 09:50 год.

В судове засідання, призначене на 02.11.2015, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 02.11.2015, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 02.10.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015, представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи довідки про відсутність аналогічного спору та копії довідки з ЄДРПОУ на відповідача. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015, судом перевірено виконання сторонами вимог ухвали суду від 02.10.2015 про порушення провадження у справі № 910/25825/15 та встановлено, що сторони вимоги зазначеної ухвали не виконали.

Враховуючи нез'явлення представника відповідача в судове засідання, невиконання сторонами вимог ухвали суду від 02.10.2015 та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 02.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 відкладено розгляд справи на 23.11.2015 о 09:40 год.

19.11.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач зменшив позовні вимоги в частині суми основного боргу, у зв'язку із сплатою відповідачем 6791,79 грн. в серпні - жовтні 2015 в рахунок погашення боргу за Договором № 311142 за період з 01.09.2012 по 01.08.2015, та просив стягнути з відповідача 539815,85 грн., з яких: 311427,14 грн. основного боргу, 156642,11 грн. інфляційної складової боргу, 12735,59 грн. трьох відсотків річних, 59011,00 грн. пені (далі - заява про зменшення позовних вимог). В якості додатку до наведеної заяви позивач додав уточнений розрахунок ціни позову, довідку про надходження коштів за спожиту теплову енергію за Договором № 311142, копію довіреності на право підпису.

В судове засідання, призначене на 23.11.2015, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 23.11.2015, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 02.10.2015 та від 02.11.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 23.11.2015, заява позивача, подана 19.11.2015 через відділ діловодства суду, про зменшення позовних вимог залучена до матеріалів справи та прийнята судом до розгляду.

Відповідно до 4 ст. 22 ПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Як вбачається зі змісту п. 3.10 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Отже, оскільки зменшення позовних вимог, викладене позивачем у відповідній заяві, прийнято господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 539815,85 грн., з яких: 311427,14 грн. основного боргу, 156642,11 грн. інфляційної складової боргу, 12735,59 грн. трьох відсотків річних, 59011,00 грн. пені.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 23.11.2015, подав клопотання про продовження строку вирішення спору. Клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Враховуючи клопотання позивача про продовження строку вирішення спору та положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 23.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 07.12.2015 об 11:20 год.

В судове засідання, призначене на 07.12.2015, представник позивача з'явився.

Представник відповідача судове засідання, призначене на 07.12.2015, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, вказаною у позовній заяві (04050, м. Київ, вул. Тургенівська, буд. 64/68), яка відповідає місцезнаходженню відповідача згідно наявних в матеріалах справи відомостей з ЄДРПОУ від 12.10.2015 № 23-07/1731-13. Наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення № 871, № 784, № 526 підтверджують факт одержання ухвал суду від 02.10.2015, від 02.11.2015, від 23.11.2015 уповноваженим представником відповідача.

Як зазначено у п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Відповідно до п.п. 3.9.1 п. 3.9 вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Наразі, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні, судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 07.12.2015 без участі представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 07.12.2015 подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, в тому числі пояснень від 04.12.2015 на вимогу ухвали суду від 23.11.2015. Клопотання судом задоволене, документи залучені до матеріалів справи, клопотання передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 07.12.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

В судовому засіданні 07.12.2015 здійснювався розгляд справи по суті.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 07.12.2015 у відповідності до ч. 2 ст. 85 ГПК України було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.01.2004 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (енергопостачальна організація), яка у квітні 2011 р. у відповідності до вимог Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 р. була перейменована у Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (позивач), та Будинкоуправління № 12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (абонент, відповідач), був укладений Договір № 31-1142 на постачання теплової енергії у гарячій воді. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди від 29.11.2005 сторони домовились змінити № договору 31-1142 на № 311142 (надалі - Договір № 311142 або Договір).

Відповідно до п. 8.1 Договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання, та діє до 31.12.2004, в той же час, згідно з п. 8.4 Договору сторони узгодили, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

На час судового розгляду справи наведений договір є чинним, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом цього Договору є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді відповідно до умов, передбачених цим Договором.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що при виконанні умов цього Договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені даним Договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Згідно з п. 2.2.1 Договору енергопостачальна організація (позивач) зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього Договору.

Відповідно до пунктів 2.3.1, 2.3.2 Договору абонент (відповідач) зобов'язується додержуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені в додатку № 1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії; виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до Договору.

Згідно з п. 5.1 Договору визначено, що облік споживання абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку.

Нарахування абоненту за теплову енергію здійснюється відповідно до Звертання-доручення про укладення Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді, розрахунковим способом згідно умов Договору, за тарифами, встановленими і затвердженими постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України та Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що абонент, який має прилади обліку, щомісячно надає енергопостачальній організації звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни передбачені Додатком № 1 до Договору.

Пунктом 4 додатку № 1 до Договору визначено дату зняття абонентом показників приладів обліку - по 25 число поточного місяця, надання звіту в РВТ не пізніше 28 числа. При відсутності звіту розрахунок виконується згідно максимальних договірних навантажень.

Відповідно до п. 2 додатку № 4 до Договору сторони узгодили, що абонент (відповідач) щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у Районному відділі теплозбуту № 1 за адресою: вул. Жилянська, буд. 63, розрахункова група, тел. 244-18-39, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ), та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно п. 3 додатку № 4 до Договору встановлено, що сплату за вказаними в п. 2 даного додатку документами, абонент виконує не пізніше 25 поточного місяця.

Наведені умови Договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором енергопостачання.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до частини 2 статті 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Позивач стверджує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за Договором № 311142, у останнього за період з 01.09.2012 по 01.08.2015 виникла заборгованість за використану теплову енергію в сумі 318218,93 грн. (основний борг), що підтверджується відомостями обліку споживання теплової енергії за спірний період за підписом відповідача, обліковими картками (табуляграмами) за спірний період, а також довідкою про надходження коштів від відповідача за період з вересня 2012 по липень 2015 (доданою до позовної заяви), довідкою про надходження коштів від відповідача за період з серпня 2015 по жовтень 2015 (додана до заяви про зменшення позовних вимог, поданої 19.11.2015 через відділ діловодства суду) (надалі разом - довідки позивача про надходження коштів від відповідача за період з вересня 2012 по жовтень 2015).

З вищенаведених документів вбачається, що загальна сума нарахованої позивачем та використаної відповідачем теплової енергії за період з 01.09.2012 по 01.08.2015 становила 1011743,78 грн., а оплата за вказану теплову енергію була здійснена відповідачем період з 01.09.2012 по 29.10.2015 в сумі 700316,64 грн. (включно зі сплатою відповідачем 6791,79 грн. в серпні - жовтні 2015 в рахунок погашення боргу за Договором № 311142 за період з 01.09.2012 по 01.08.2015). Враховуючи наведені суми, позивач визначив заборгованість відповідача по оплаті за використану теплову енергію за Договором № 311142 за період з 01.09.2012 по 01.08.2015 в сумі 311427,14 грн. (основний борг) (1011743,78 грн. - 700316,64 грн. = 311427,14 грн.).

Відповідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії; тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" (у редакції Закону України від 09.07.2010 N 2479-VI) тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Зібрані у справі докази, а саме: відомості обліку споживання теплової енергії за спірний період за підписом відповідача, облікові картки (табуляграми) за спірний період, довідки позивача про надходження коштів від відповідача за період з вересня 2012 по жовтень 2015, підтверджують, що заборгованість відповідача перед позивачем за Договором № 311142 за період з 01.09.2012 по 01.08.2015 станом на час розгляду спору по суті становить 311427,14 грн.

При цьому судом перевірено виставлення постачальником (позивачем) до сплати споживачу (відповідачу) сум за поставлену теплову енергію на підставі Договору № 311142 згідно з діючими в спірний період тарифами, інформація про які додана позивачем до матеріалів справи та перевірена судом.

Водночас, суд взяв до уваги надані позивачем пояснення щодо здійснення нарахування ним відповідачу за теплову енергію в січні, квітні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні та листопаді 2014, січні 2015, відповідних сум розрахунковим способом згідно максимальних договірних навантажень, що передбачено п. 4 додатку № 1 до Договору № 31142, оскільки відповідачем у зазначені періоди не подавались позивачу звіти (відомості обліку) по фактичному споживанню теплової енергії. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано належними доказами факт неподанням ним звітів (відомостей обліку) по фактичному споживанню теплової енергії в січні, квітні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні та листопаді 2014, січні 2015.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення основного боргу в розмірі 311427,14 грн. нормативно та документально доведений, а тому підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 59011,00 грн. пені за період лютий 2015 - липень 2015 (181 день).

Згідно частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Для пені, як різновиду неустойки, характерним є те, що вона обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення зобов'язання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 230 ГК України також передбачено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом (неустойка, штраф, пеня), іншими законами або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Судом встановлено, що відповідно до п. 3.5 додатку № 4 до Договору у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду (п. 3 додатку № 4), енергопостачальна організація (позивач) нараховує абоненту (відповідачу) пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені та встановлено, що розрахунок позивача є арифметично вірними та здійсненим з урахуванням умов пункту 3.5 додатку № 4 до Договору та вищенаведених законодавчих норм.

Таким чином, враховуючи встановлення факту неналежного виконання відповідачем умов Договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 59011,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 156642,11 грн. інфляційної складової боргу за період з жовтня 2012 по липень 2015, 12735,59 грн. трьох відсотків річних за період з жовтня 2012 по липень 2015.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи встановлення факту неналежного виконання відповідачем умов Договору № 1540999, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку сум інфляційної складової боргу та 3% річних, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 156642,11 грн. інфляційної складової боргу за період з жовтня 2012 по липень 2015 та 12735,59 грн. трьох відсотків річних за період з жовтня 2012 по липень 2015 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, за результатами вирішення даного спору на відповідача покладається судовий збір в сумі 8199,11 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Будинкоуправління № 12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 64/68; ідентифікаційний код 22992752) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5, ідентифікаційний код 00131305) 311427,14 грн. (триста одинадцять тисяч чотириста двадцять сім гривень 14 коп.) основного боргу, 156642,11 грн. (сто п'ятдесят шість тисяч шістсот сорок дві гривні 11 коп.) інфляційної складової боргу, 12735,59 грн. (дванадцять тисяч сімсот тридцять п'ять гривень 59 коп.) трьох відсотків річних, 59011,00 грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч одинадцять гривень 00 коп.) пені, 8199,11 грн. (вісім тисяч сто дев'яносто дев'ять гривень 11 коп.) судового збору.

3. Видати накази.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.12.2015

Суддя Гумега О.В.