ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа № 925/1248/14

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_2 представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства Старокиївський банк,

м. Київ

до публічного акціонерного товариства Сигнаївський комбінат

хлібопродуктів, с. Сигнаївка, Шполянського району, Черкаської

області

про стягнення 15 733 172 грн. 24 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області звернулося з позовом публічне акціонерне товариство Старокиївський банк до публічного акціонерного товариства Сигнаївський комбінат хлібопродуктів про стягнення заборгованості, у звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору від 26 грудня 2008 року №42-В в розмірі 15 733 172 грн. 24 коп., в тому числі: 11 505 763 грн. 98 коп. основний борг, 2 244 362 грн. 33 коп. відсотки за користування кредитними коштами, 575 288 грн. 20 коп. штраф за несвоєчасне повернення кредиту, 503 101 грн. 36 коп. пеня за порушення строку повернення кредиту, 729 147 грн. 07 коп. штраф за несвоєчасну сплату відсотків та 175 509 грн. 30 коп. пеня за несвоєчасну сплату відсотків.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 28 травня 2015 року зі справи №925/1248/14 провадження у справі припинено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24 червня 2015 року вищевказану ухвалу суду скасовано, справу передано на розгляд до господарського суду Черкаської області.

Відповідно до ст.21 ГПК України вищезазначену справу передано на розгляд судді Васяновичу А.В.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13 липня 2015 року справу прийнято до свого провадження суддею Васяновичем А.В. та відкладено вирішення питання про призначення розгляду справи в судовому засіданні до повернення матеріалів справи №925/1248/14 із суду касаційної інстанції за належністю.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 08 жовтня 2015 року розгляд справи призначено на 20 жовтня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 20 жовтня 2015 року розгляд справи було відкладено на 05 листопада 2015 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 05 листопада 2015 року, на підставі ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 12 листопада 2015 року на 11 год. 00 хв., в судовому засіданні, яке відбулося 12 листопада 2015 року було оголошено перерву до 01 грудня 2015 року на 10 год. 00 хв.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 18 вересня 2014 року та зазначав, що позивач не вірно здійснив розрахунок штрафу за несвоєчасну сплату відсотків, оскільки нарахування повинно проводитися з простроченої суми одноразово.

Крім того відповідач зауважував, що при нарахуванні пені позивачем не враховано вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України, а також просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до стягнення неустойки.

В звязку з чим відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

01 грудня 2015 року відповідачем було подано до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю Черкаська мясна компанія та клопотання про призначення судової експертизи.

Представник відповідача в судовому засіданні подані клопотання підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти заявлених клопотань заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, а також розглянувши клопотання відповідача, суд дійшов висновку залишити їх без задоволення з наступних підстав:

В обґрунтування заяви про залучення до участі у справі третьої особи відповідач зазначав, що в забезпечення виконання зобовязань публічним акціонерним товариством Сигнаївський комбінат хлібопродуктів перед позивачем за кредитним договором №42-В від 26 грудня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю Черкаська мясна компанія та банком було укладено договір застави №42/2-3 від 18 січня 2010 року. В разі задоволення позову, рішення з даного господарського спору може вплинути на права та обовязки товариства з обмеженою відповідальністю Черкаська мясна компанія.

Згідно ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

В пункті 1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Предметом спору по даній справі є стягнення з відповідача боргу за кредитним договором.

Тобто рішення з даного господарського спору жодним чином не змінить прав та обовязків товариства з обмеженою відповідальністю Черкаська мясна компанія, які вже існують та визначені договором застави №42/2-3 від 18 січня 2010 року.

Таким чином підстав для залучення товариства з обмеженою відповідальністю Черкаська мясна компанія до участі у справі в якості третьої особи не існує.

В клопотанні про призначення судової експертизи відповідач запропонував суду поставити питання, яке повинно бути розяснене експертом, а саме: чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за кредитним договором?

Відповідно до статті 1 Закону України Про судову експертизу судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи).

Водночас питання, яке відповідач поставив для розяснення експерту не потребує спеціальних знань, суд не позбавлений можливості самостійно зясувати відповідність наданого суду розрахунку боргу наявним доказам, які містяться в матеріалах справи.

В звязку з чим підстав для призначення по даній справі судової експертизи та як наслідок зупинення провадження у справі немає.

Слід також вказати, що 01 грудня 2015 року до суду надійшли вищенаведені клопотання, а також зустрічний позов публічного акціонерного товариства Сигнаївський комбінат хлібопродуктів, в прийнятті якого було відмовлено ухвалою суду від 01 грудня 2015 року, як такий, що заявлений після початку розгляду справи по суті та позов товариства з обмеженою відповідальністю Черкаська мясна компанія про тлумачення змісту правочину, який було повернуто судом без розгляду на підставі п.5 ч. 1 ст.63 ГПК України відповідною ухвалою від 01 грудня 2015 року.

Сторони зобовязані добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та не допускати відповідних зловживань.

Під затягуванням судового процесу розуміються дії або бездіяльність учасника судового процесу, спрямовані на: неможливість початку розгляду судом порушеної провадженням справи; неможливість прийняття судом рішення в даному судовому засіданні; створення інших перешкод у вирішенні спору по суті з метою недосягнення результатів такого вирішення протягом установлених законом процесуальних строків.

Відповідна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Даний спір розглядається судом з липня 2014 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 01 грудня 2015 року, згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1248/14.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час розгляду справи, 26 грудня 2008 року між акціонерним банком Старокиївський банк (в подальшому найменування банку було змінено на публічне акціонерне товариство Старокиївський банк) (банк) та відкритим акціонерним товариством Сигнаївський комбінат хлібопродуктів (відповідач змінив назву на публічне акціонерне товариство Сигнаївський комбінат хлібопродуктів) (позичальник) було укладено кредитний договір №42-В.

Згідно умов п. 1.1. та 2.1. вищевказаного договору банк зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 981 882 дол. США терміном з 26 грудня 2008 року по 26 січня 2009 року з виплатою 18% річних за користування кредитом, а позичальник зобовязався повернути банку кредит на умовах і в термін, передбачений цим договором.

На виконання вимог кредитного договору позивачем було надано відповідачу кредит в сумі 981 882 дол. США, що підтверджується копією меморіального валютного ордеру №1009 від 26 грудня 2008 року (а.с. 8).

В подальшому сторонами було підписано ряд додаткових угод до кредитного договору, якими було продовжено строк повернення кредитних коштів.

Так, згідно умов останньої додаткової угоди, укладеної сторонами 24 квітня 2013 року строк повернення кредиту встановлено по 23 квітня 2014 року.

Водночас обовязку щодо повернення кредитних коштів у строк визначений сторонами відповідач не виконав, в звязку з чим борг зі сплати кредиту станом на 17 липня 2014 року становить 981 882 дол. США, що в гривневому еквіваленті на вказану дату складає 11 505 763 грн. 98 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами договору, а також укладеними до нього додатковими угодами визначено розмір плати за користування кредитом у розмірі 18% річних.

Відповідно до пункту 2.3. кредитного договору відсотки нараховуються від суми фактичної заборгованості по кредиту за календарну кількість днів з моменту зарахування банком кредиту на валютний рахунок позичальника до його повного погашення, тобто зарахування всієї суми кредиту на рахунок банку.

На підставі вищевказаного пункту кредитного договору позивачем нараховано відсотки за користування кредитом в розмірі 191 530 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 17 липня 2014 року складає 2 244 362 грн. 33 коп.

Нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснено позивачем вірно, а відповідачем не спростовано.

Згідно пункту 3.1. кредитного договору відповідач зобовязався погасити наданий банком кредит не пізніше строку, встановленого в п. 2.1. цього договору, а також заплатити відсотки за користування кредитом в розмірі, визначеному цим договором.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК України не було доведено факту своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків, на підставі умов кредитного договору.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню 11 505 763 грн. 98 коп. боргу зі сплати тіла кредиту та 2 244 362 грн. 33 коп. коп. боргу зі сплати відсотків за користування кредитом.

В пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 Про судове рішення у цивільній справі вказано, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю).

Станом на день прийняття рішення суду офіційний курс долара США до гривні становив 23,948086 грн. за 1 дол. США.

Однак позивач самостійно визначив та заявив до стягнення гривневий еквівалент суми боргу зі сплати кредиту та відсотків з урахуванням курсу НБУ станом на 17 липня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В пункті 3.7. кредитного договору вказано, що за кожний день прострочення повернення кредиту та погашення відсотків постачальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (діючої на момент прострочки) від суми заборгованості.

Оскільки відповідачем не було повернуто кредит у строки визначені договором та додатковими угодами до нього, позивачем нараховано пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 503 101 грн. 36 коп. нарахованої за період з 24 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року на суму боргу в розмірі 11 505 763 грн. 98 коп., а також за несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 175 509 грн. 30 коп. нарахованої за період з 01 липня 2013 року по 16 липня 2014 року.

Відсотки за користування кредитними коштами сплачуються позичальником щомісячно до 30 числа місяця і одночасно з поверненням кредиту (п. 2.3. кредитного договору).

Відповідно до п. 3.8. кредитного договору при порушенні строків повернення кредиту або сплати відсотків позичальник зобовязується сплатити банку одноразово за кожний випадок несвоєчасного платежу штраф у розмірі 5% від неповерненої суми кредиту і несплаченої суми відсотків. Позичальник повинен сплатити суму штрафу на рахунок банку в десятиденний термін з моменту порушення строку сплати відсотків та повернення кредиту

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 575 288 грн. 20 коп. штрафу за несвоєчасне повернення кредиту, що складає 5% від суми боргу в розмірі 11 505 763 грн. 98 коп., а також стягнення 729 147 грн. 07 коп. штрафу за несвоєчасну сплату відсотків.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2015 року було зобовязано позивача надати суду письмові пояснення щодо нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату відсотків.

Проте витребуваних судом пояснень позивач не надав, водночас послався на уточнюючий розрахунок заборгованості станом на 17 липня 2014 року (а.с. 81-82).

З вищевказаного розрахунку вбачається, що розмір пені за несвоєчасну сплату відсотків складає 144 767 грн. 19 коп., який нарахований за період з 01 травня 2013 року по 16 липня 2014 року, розмір штрафу за несвоєчасну сплату відсотків становить 129 369 грн. 27 коп.

Водночас відповідної заяви про зменшення розміру позовних вимог до суду не надходило.

Розрахунок пені та штрафу за несвоєчасну сплату відсотків та несвоєчасну сплату кредиту станом на 17 липня 2014 року здійснено позивачем вірно. При цьому судом враховувався уточнюючий розрахунок заборгованості (а.с. 81-82) на який послався в своїх поясненнях позивач.

Як зазначалося вище, відповідачем було заявлено про пропуск спеціальної позовної давності, яка до вимог про стягнення пені та штрафу становить один рік.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 18 липня 2014 року (про що свідчить відтиск поштового штемпеля на конверті, в якому надійшла до суду позовна заява), строк позовної давності за його вимогами про стягнення пені та штрафу сплинув за період, який передує 18 липня 2013 року.

У зв'язку з чим, строк позовної давності щодо стягнення пені в розмірі 5 279 грн. 05 коп. за період з 01 травня 2013 року по 17 липня 2013 року, а також штрафу в розмірі 25 816 грн. 68 коп. нарахованого за несвоєчасну сплату відсотків за травень липень 2013 року сплив, та враховуючи заяву відповідача, суд вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Таким чином з урахуванням вищевикладеного, з відповідача підлягає до стягнення 575 288 грн. 20 коп. штрафу за несвоєчасне повернення кредиту, 503 101 грн. 36 коп. пені за порушення строку повернення кредиту, 103 552 грн. 59 коп. штрафу за несвоєчасну сплату відсотків та 139 488 грн. 14 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків, в решті вимог про стягнення пені та штрафу за несвоєчасну сплату відсотків слід відмовити, в звязку з безпідставним нарахуванням.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Згідно ч. 2 ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

В пункті 4.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України вказано, що у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Оскільки на день звернення з відповідним позовом уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була звільнена від сплати судового збору, то з урахуванням пропорційності задоволених вимог з відповідача підлягає стягненню в доход Державного бюджету України 70 003 грн. 33 коп. судового збору.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути публічного акціонерного товариства Сигнаївський комбінат хлібопродуктів, вул. Залізнична,1, с. Сигнаївка, Шполянського району, Черкаської області, ідентифікаційний код 0095508 на користь публічного акціонерного товариства Старокиївський банк, вул. Микільсько Ботанічна, 6/8, м. Київ, ідентифікаційний код 19024948 11 505 763 грн. 98 коп. боргу зі сплати кредиту, 2 244 362 грн. 33 коп. відсотків за користування кредитними коштами, 575 288 грн. 20 коп. штрафу за несвоєчасне повернення кредиту, 503 101 грн. 36 коп. пені за порушення строку повернення кредиту, 103 552 грн. 59 коп. штрафу за несвоєчасну сплату відсотків та 139 488 грн. 14 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків.

3. В решті вимог в позові відмовити.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства Сигнаївський комбінат хлібопродуктів, вул. Залізнична,1, с. Сигнаївка, Шполянського району, Черкаської області, ідентифікаційний код 0095508 70 003 грн. 33 коп. судового збору в доход Державного бюджету України через Шполянське відділення Смілянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Леніна, 16, м. Шпола, Черкаської області) для зарахування на реєстраційний рахунок №3002, отримувач УДКСУ у м. Черкасах Черкаської області, код 38031150, банк ГУДКСУ у Черкаській області, МФО 854018, код бюджетної класифікації 22030001 за розгляд справи в господарському суді Черкаської області.

Видати відповідні накази після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 07 грудня 2015 року.

Суддя А.В.Васянович