РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015Справа №910/25060/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»
про відшкодування 48925,12 грн. шкоди
Суддя Грєхова О. А.

Представники сторін:

від позивача: не зявилися;

від відповідача: не зявилися.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (надалі відповідач) про стягнення 25921,85 грн. страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.089918 від 14.08.2014, внаслідок настання страхової події дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП), виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2015 порушено провадження у справі №910/25060/15, розгляд справи призначено на 19.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2015, у звязку з неявкою представників сторін у засідання господарського суду, розгляд справи відкладено до 23.11.2015.

Представник позивача в судове засідання 23.11.2015 не зявився, втім 28.10.2015 подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника; позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в засідання господарського суду свого представника не направив повторно, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.11.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.08.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», як страховиком, та ОСОБА_1, як страхувальником, укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.089918, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є ПАТ «Ідея Банк».

Строк дії договору встановлено з 14.08.2014 до 13.08.2015.

10.12.2014 о 21 год. 30 хв. в м. Києві на перехресті пр-ту Гонгадзе та пр-ту Правди відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Lexus», реєстраційний номер НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 16.01.2015 у справі №758/15065/14-п, встановлено порушення ОСОБА_2 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

11.12.2014 власник застрахованого автомобіля марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО, в якій просив виплатити відшкодування на СТО для здійснення ремонту.

Відповідно до рахунку-фактури №ФІ-0000582 від 16.12.2014, складеного СТО Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоком кузовний ремонт філія», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 75707,31 грн.

Крім того, як вбачається зі Звіту №2129/14 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2014 р.в., внаслідок пошкодження у ДТП станом на 10.12.2014, що складений 18 грудня 2014 року оцінювачем ОСОБА_3 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Фонду державного майна України МФ №796 від 20.12.2003), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням ПДВ, але без врахування втрати товарного вигляду дорівнює 80168,09 грн.

Вигодонабувач за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.089918 від 14.08.2014 ПАТ «Ідея Банк» листом №16.1-04/180784 від 19.12.2014 надав згоду на зарахування страхового відшкодування, згідно заяви клієнта, на розрахунковий рахунок СТО, що здійснюватиме ремонт автомобіля марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1, належного ОСОБА_1 за кредитним договором №910.26619 від 14.08.2014.

Позивач, з урахуванням умов договору добровільного страхування, склав страховий акт №UA034/L01/02 від 06.02.2015, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 71637,31 грн.

На підставі складеного страхового акту, позивач сплатив суму страхового відшкодування в загальному розмірі 71637,31 грн. на рахунок СТО ТОВ «Автоком кузовний ремонт філія», що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №29260 від 26.12.2014 та №30216 від 09.02.2015.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Таким чином, враховуючи наведені приписи чинного законодавства, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб автомобіль марки «Lexus», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, належить ОСОБА_4 та знаходився під керуванням ОСОБА_2, вина якого у скоєнні ДТП підтверджується матеріалами справи.

Доказів того, що ОСОБА_2 не мав права керування транспортним засобом автомобілем «Lexus», реєстраційний номер НОМЕР_2, та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 керував вказаним транспортним засобом на законних підставах.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля «Lexus», реєстраційний номер НОМЕР_2, відшкодовується ним як законним володільцем цього транспортного засобу, оскільки зворотного суду не доведено.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 уклала з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АС/6677792, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Lexus», реєстраційний номер НОМЕР_2.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_2 експлуатував автомобіль марки «Lexus», реєстраційний номер НОМЕР_2, на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон».

Представник позивача звертався до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» із заявою №373/2015-03/ИР від 27.03.2015, в якій просив здійснити відшкодування шкоди в розмірі 48925,12 грн. Втім, відповідач не надав відповіді на заяву та суму страхового відшкодування не сплатив.

Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

При цьому за умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За умовами полісу №АС/6677792, який був чинний на момент спірної ДТП, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза - 0 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 75707,31 грн., а до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» перейшло право зворотної вимоги в межах виплаченої ним суми 71637,31 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги який перейшов до позивача, а також визначені полісом №АС/6677792 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» 48925,12 грн. страхового відшкодування є обґрунтованою.

Як встановлено в ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03057, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 33-Б, 2 під'їзд; ідентифікаційний код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вулиця Артема, будинок 40; ідентифікаційний код 20782312) страхове відшкодування у розмірі 48925 (сорок вісім тисяч девятсот двадцять пять) грн. 12 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 30.11.15

Суддя О.А. Грєхова