РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015Справа №910/22426/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації

в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -

Національний банк України

про стягнення 15 078,76 євро (еквівалент 366 496,62 грн. станом на 17.08.2015 р.)

та 35 298,48 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Луньова О.О.

від відповідача: ОСОБА_5

ОСОБА_2

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 15 078,76 євро (еквівалент 366 496,62 грн. станом на 17.08.2015 р.) та 35 298,48 грн. заборгованості за кредитним договором № 101/КВ-07 від 23.11.2007 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/22426/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 30.09.2015 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Через відділ діловодства суду 29.09.2015 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки останній не має можливості прийняти участь у судовому засіданні та немає можливості направити у судове засідання свого представника.

Представник відповідача в судове засідання 30.09.2015 р. не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 02.09.2015 р., яке підтверджує отримання відповідачем 04.09.2015 р. ухвали про порушення провадження у справі.

У судовому засіданні 30.09.2015 р. представник позивача проти клопотання відповідача заперечень не навів та подав клопотання про залучення до участі в справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний банк України, оскільки 06.10.2009 р. між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-2, предметом якого є застава майнових прав в т. ч. за кредитним договором № 101/КВ-07 від 23.11.2007 р., укладеним між банком та відповідачем. На підставі даного договору, Національний банк України отримав право одержати задоволення з майнових прав переважно перед іншими кредиторами, звернути стягнення на предмет застави, шляхом реалізації заставлених майнових прав та, відповідно, до п. 4.1. договору заставодавець уступає заставодержателю право вимоги до боржників, що випливає із договорів кредитної лінії в т.ч. від № 101/КВ-07 від 23.11.2007 р.

Розглянувши клопотання про залучення до участі у справі третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі в даній справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національний банк України.

У відповідності до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Таким чином, рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки Національного банку України.

Розглянувши клопотання відповідача, суд його задовольнив, для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 р. відкладено розгляд справи до 12.10.2015 р., у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням ним вимог ухвали суду, та у зв'язку із залученням до участі у справі третьої особи.

Через відділ діловодства суду 06.10.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву на виконання вимог ухвали суду, який залучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 12.10.2015 р. подав клопотання про залучення до матеріалів справи доказів направлення копії позовної заяви на адресу третьої особи та заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, для ознайомлення з відзивом на позовну заяву.

Представник відповідача подав документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи та оригінали доказів направлення відзиву на позовну заяву на адресу позивача, для огляду в судовому засіданні, проти клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи заперечень не навів.

Розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд його задовольнив з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Представник третьої особи в судове засідання 12.10.2015 р. не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 05.10.2015 р., яке підтверджує отримання третьою особою 07.10.2015 р. ухвали про відкладення розгляду справи, про причини неявки не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 р. відкладено розгляд справи до 28.10.2015 р., у зв'язку з неявкою представника третьої особи в дане судове засідання, невиконанням ним вимог ухвали суду, та у зв'язку із заявленим клопотанням представника позивача.

Через відділ діловодства суду 26.10.2015 р. від третьої особи надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду та 27.10.2015 р. від відповідача надійшли документи, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 28.10.2015 р. повідомив, що наразі не може надати оригінали документів, у зв'язку з чим представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду спору.

Розглянувши дане клопотання відповідача, суд його задовольнив з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Розглянувши клопотання представника позивача про продовження строку розгляду спору, суд його задовольнив для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, продовжив строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 р. відкладено розгляд справи, у зв'язку з повторним витребуванням у позивача оригіналів документів

Через відділ діловодства суду 16.11.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 18.11.2015 р. представник позивача надав суду письмові пояснення на відзив, заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому можливості надати суду додаткові докази у справі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення даного клопотання, пояснив, що у позивача було достатньо часу подати всі необхідні докази.

Розглянувши дане клопотання, суд відхилив його, у зв'язку з необґрунтованістю.

Представник позивача подав клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С.

Представник відповідача заперечив проти задоволення даного клопотання.

Розглянувши клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, суд дійшов висновку про відхилення даного клопотання.

У відповідності до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Таким чином, рішення господарського суду в даній справі не може вплинути на права та обов'язки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С.

Представник позивача заявив клопотання про витребування у відповідача додаткових доказів у справі.

Розглянувши дане клопотання, суд відхилив його, у зв'язку з необґрунтованістю.

Представник позивача заявив клопотання про колегіальний розгляд справи.

Представник відповідача заперечив проти задоволення даного клопотання.

Відповідно до ст. 46 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суд, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Розглянувши дане клопотання, Господарський суд міста Києва не вбачає підстав для його задоволення, оскільки не вважає дану справу складною та такою, що потребує колегіального розгляду.

Представник позивача надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив у повному обсязі з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове засідання 18.11.2015 р. не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки не повідомив.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, для дослідження доказів у справі, керуючись ст. 77 ГПК України, ухвалою від 18.11.2015 р. розгляд справи відклав та призначив на 25.11.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 25.11.2015 р. надав суду письмові пояснення, розрахунок заборгованості за договором, подав клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про витребування доказів, які, на його думку, мають значення у даній справі, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С., зокрема, оригіналів документів, що підтверджують факт укладення правочину між відповідачем та нотаріусом.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.11.2015 р. заперечив проти задоволення зазначених клопотань відповідача.

Розглянувши дані клопотання, господарський суд відхилив їх через безпідставність та необгрунтованість.

Представник позивача в даному судовому засіданні надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача повторно проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове засідання 25.11.2015 р. не з'явився, про поважні причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення третьої особи про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ними витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 25.11.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.11.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (надалі - банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі - позичальник) був укладений кредитний договір № 101/КВ-07 (надалі - кредитний договір) на відкриття відновлюваної кредитної лінії, за яким банк надав позичальнику кредит з лімітом кредитування в розмірі 750 000,00 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

30.06.2010 р. між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2. внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

27.02.2015 р. між ФОП ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» підписано додатковий договір № 5 до кредитного договору № 101/КВ-07 від 23.11.2007 р. (надалі - додатковий договір).

Відповідно до п. 1.1. додаткового договору, кредитор надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов'язується своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов'язання за цим додатковим договором.

Надання кредиту здійснюється окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо «транш», а у сукупності - «транші», в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 199 693,05 гривень зі сплатою плати за користування кредитом в розмірі 11 % процентів річних, в порядку визначеному цим договором, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом не пізніше 22.11.2017 р. включно (п. 1.1.1. додаткового додговору).

Повернення кредиту здійснюється у валюті наданого кредиту у відповідності до зменшення максимального ліміту заборгованості згідно графіку, який викладений в додатку № 1 та є невід'ємною частиною цього договору, але в будь-якому разі не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом вказаного в п.п. 1.1.1. цього договору (п. 1.1.2. додаткового договору).

У разі прострочення кінцевого терміну повернення заборгованості за кредитом, визначеного в п. 1.1. цього договору, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за цим договором встановлюється в розмірі 21,5 % річних, та починає застосовуватися до взаємовідносин сторін за цим договором, починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) повернення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим договором. При цьому, сторони погодили, що встановлення зазначеного розміру річної процентної ставки є заздалегідь погодженим (п. 1.1.3 додаткового договору).

У випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту/траншу, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити в повному обсязі проценти і комісії, передбачені цим договором (п. 4.1 додаткового договору).

За умовами п. 4.2. додаткового договору, у випадку порушення позичальником вимог п.п. 3.3.1., 3.3.6. - 3.3.14. цього договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 2 % від максимального ліміту заборгованості, визначеного п. 1.1.1. цього договору, за кожний випадок порушення.

Представник позивача пояснив суду, що свої зобов'язання, визначені додатковим договором, банк виконав належним чином в повному обсязі, що підтверджується виписками по рахунку позичальника та меморіальним ордером (копії яких додано до матеріалів справи).

Однак, за твердженнями позивача, на день подання позовної заяви, відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом, в результаті чого у останнього виникла заборгованість, яка станом на 17.08.2015 р. становить 15 078,76 євро та 35 298,48 грн. (з яких: сума заборгованості за строковим кредитом - 14 190,73 євро (еквівалент 344 912,62 грн.); сума заборгованості за строковими відсотками - 91,05 євро (еквівалент 2 213,01 грн.); сума заборгованості за простроченими відсотками - 796,98 євро (еквівалент 19 370,99 грн.); пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 3 042,33 грн.; заборгованість за строковою комісією - 201,20 грн.; заборгованість за простроченою комісією - 1 413,99 грн.; пеня за несвоєчасне повернення комісії - 4 446,69 грн.; штраф за порушення п. 6.1.14. - 26 194,27 грн.

За таких обставин Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 15 078,76 євро (еквівалент 366 496,62 грн. станом на 17.08.2015 р.) та 35 298,48 грн. заборгованості за кредитним договором № 101/КВ-07 від 23.11.2007 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

За приписами ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ «Дельта Банк», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 147 від 03.08.2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 02.10.2015 р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до 02.10.2015 р. включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 02.10.2015 р. № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015 р. по 04.10.2017 р. включно.

Судом встановлено, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 101/КВ-07 від 23.11.2007 р. та додатковий договір № 5 до нього від 27.02.2015 р., на виконання яких банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 199 693,05 грн., що не заперечує і сам відповідач.

Однак, відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти позову, посилаючись на належне виконання ним умов вищевказаних договорів.

З наданих відповідачем доказів та пояснень вбачається, що на виконання умов кредитного договору, відповідач звернувся до Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. із заявою, в якій просив надати реквізити для сплати заборгованості за спірним кредитним договором.

Звернення відповідача про надання реквізитів було залишено позивачем без відповіді та належного реагування.

14.04.2015 р. відповідач звернувся до відділення ПАТ «Дельта Банк» та спробував здійснити оплату чергового щомісячного платежу, проте у банківському відділені повідомили, що зазначеного в кредитному договорі рахунку № 1501 не існує. З метою врегулювання ситуації, що склалася, відповідач повторно подав звернення за вхідним реєстровим № 2947608 та вдруге просив надати реквізити для своєчасної сплати належних за кредитним договором платежів.

Звернення ФОП ОСОБА_2 від 14.04.2015 р. залишилось без відповіді та виконання.

20.04.2015 р. відповідач втретє звернувся зі зверненням до Уповноваженої особи ФГВФО Кадирова В.В. із заявою про надання реквізитів для належного виконання зобов'язань за кредитним договором.

30.04.2015 р. за вих. № 05-1389 на адресу відповідача від заступника директора департаменту з питань кредитування департаменту процедур на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_8. надійшла відповідь на звернення, в якій було повідомлено, що наразі проходить перевірка правочинів, в тому числі тих, що укладені до запровадження тимчасової адміністрації. Одночасно вказано, що у випадку будь-яких змін щодо умов кредитування, в тому числі стосовно зміни реквізитів погашення заборгованості за кредитним договором, відповідача буде повідомлено додатково.

21.05.2015 р. за вих. № 2291 на адресу відповідача надійшов лист, в якому зазначено, шо перевірка правочинів, в тому числі й того, що був укладений з відповідачем 27.02.2015 р., триває, але виконання зобов'язань за кредитним договором в редакції слід проводити в порядку, що діяв до моменту укладення додаткового договору № 5 від 27.02.2015 р.

Зазначені листи підписано заступником директора департаменту з питань кредитування департаменту процедур на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_8., при цьому, довіреності чи будь-яких інших документів, що підтверджують повноваження вказаної особи до листів додано не було.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Оскільки додатковий договір № 5 від 27.02.2015 р. не був визнаний судом недійсним, а законодавством України його нікчемність не встановлена, вимога ОСОБА_8 не могла бути задоволена.

Таким чином, жодних підстав для виконання протиправної вимоги вказаної особи, повноваження якої жодним чином не підтвердженні, відповідач не має.

Крім того, з огляду на неодноразову відмову позивача від одержання належного виконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором, має місце прострочення виконання зобов'язань кредитора.

Відповідно до статті 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Так, зобов'язання за кредитним договором позивачем належним чином виконані не були, зазначені в кредитному договорі рахунки для погашення заборгованості не відкриті, що об'єктивно позбавило відповідача можливості виконання взятих на себе зобов'язань, а численні звернення до позивача з вимогами щодо виконання умов кредитного договору не дали жодних результатів.

Статтею 537 ЦК України передбачено, що боржник мас право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріусу, нотаріальної контори в разі, зокрема, ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

З метою належного виконання зобов'язань щодо внесення періодичних платежів за кредитним договором та з огляду на ухиленням кредитора від прийняття належного виконання зобов'язань, відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С. із вимогою (заявою) про прийняття грошових сум у депозит для їх передавання кредитору. 28.04.2015 р. відповідачем у депозит нотаріусу було перераховано грошові кошти в розмірі 16 000,00 грн. (платіж за березень та квітень 2015 р.), що підтверджується квитанцією № 0.0.379474083.1. В подальшому, кожного місяця відповідачем вносились платежі у депозит нотаріуса Войтовського В.С. в розмірі 8 000,00 грн. (належні докази чого додано до матеріалів справи).

Про факт внесення коштів у депозит нотаріусу відповідач повідомив позивача заявою, зареєстрованою відділенням ПАТ «Дельта Банк» за вхідним № 2990654.

На виконання ч. 2 ст. 537 ЦК України, 27.05.2015 р. за вих. № 272/02-23 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. направлено лист на адресу позивача та повідомлено, що ним вчинено нотаріальну дію - прийняття коштів у депозит та про право позивача на отримання зазначених коштів.

03.06.2015 р. за вих. № 2751 позивачем було надано відповідь «стосовно надання відомостей про наявність грошових вкладів на ім'я померлого ОСОБА_2», у якій зазначено, що фахівцями ПАТ «Дельта Банк» було проведено детальний аналіз бази даних банку та встановлено про відкриття поточного рахунку. Тобто, за інформацією внутрішніх баз даних позивача, відповідач взагалі вважається померлим.

Станом на поточну дату зобов'язання за Кредитним договором виконуються Відповідачем у повному обсязі та належним чином, між тим внаслідок неприйняття Позивачем належного виконання обов'язку Відповідача, погашення заборгованості за Кредитним договором здійснюються Відповідачем щомісяця у депозит нотаріусу, що підтверджується наданими до цього відзиву квитанціями.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК України).

Таким чином, позивач зобов'язаний виконувати умови кредитного договору та прийняти належне виконання зобов'язання, що проведене відповідачем. При цьому, в даному випадку порушення зобов'язання боржником сталося саме з вини кредитора, який не відкрив рахунки для обліку та погашення заборгованості, чим позбавив відповідача можливості виконувати свої зобов'язання у передбаченому договором порядку.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що умови кредитного договору були порушені саме позивачем, який не відкрив рахунки для обліку заборгованості та відмовився прийняти виконання зобов'язання, а відповідач, в свою чергу, був позбавлений можливості здійснювати оплату безпосередньо позивачу та був змушений вносити належні до сплати за кредитним договором кошти у депозит нотаріусу, оскільки іншого способу для своєчасно виконання обов'язків за кредитним договором в частині сплати відповідачем грошових коштів законодавством не передбачено.

Також доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором спростовуються наступним.

Відповідно до пункту 1.1.2. кредитного договору, повернення кредиту здійснюється у валюті наданого кредиту у відповідності до зменшення максимального ліміту заборгованості згідно графіку, який викладений в додатку № 1 та є невід'ємною частиною кредитного договору.

Згідно з графіком зменшення максимального ліміту заборгованості за кредитом (додаток до додаткового договору № 5 від 19.02.2015 р.), відповідач зобов'язаний щомісяця вносити в рахунок погашення заборгованості 5 873,33 грн.

Сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісяця (пункт 2.3. кредитного договору).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, в якому нараховані проценти.

Розмір процентів, що підлягає сплаті щомісяця розраховується за наступною формулою: сума заборгованості * відсоткову ставку / 360 * кількість днів періоду нарахування / 100 = сума відсотків, що підлягає сплаті позичальником (відповідачем).

Виходячи з формули нарахування відсотків, відповідач зобов'язаний сплачувати на користь позивача проценти в розмірі 1 891,54 грн. за березень 2015 р. (формула розрахунку - 199 693,05 * 11 % / 360 * 31 / 100 = 1 891,54 грн.). В подальшому розмір процентів має зменшуватись пропорційно зменшенню розміру заборгованості за кредитом, а з урахуванням розміру обов'язкового платежу за кредитом, загальний розмір щомісячного обов'язкового платежу за березень 2015 р. складає 7 764,87 грн. (1 891,54 грн. відсотки + 5 872,33 грн. частина кредиту = 7 764,87 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем кожного місяця сплачувались кошти у депозит нотаріусу в розмірі 8 000,00 грн., тобто у сумі, яка більша, ніж цього вимагають умови кредитного договору.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Право дострокового стягнення заборгованості регулюється статтею 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець мас право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тобто обов'язковою умовою для дострокового стягнення частини позики, що залишилась неповернутою, є невиконання позичальником умов договору позики та несплата чергової частини позики, у випадку, коли повернення позики відбувається частинами.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, враховуючи, що відповідач належним чином виконує умови кредитного договору шляхом внесення коштів у депозит нотаріусу в зв'язку з відмовою позивача від одержання належного виконання зобов'язання, позов ПАТ «Дельта Банк» є безпідставним і позивач не має права на дострокове стягнення заборгованості, оскільки умови кредитного договору не були порушені відповідачем.

За таких обставин, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Приписи статті 49 ГПК України встановлюють розподілення господарських витрат - судового збору.

Пунктом 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання позовної заяви) передбачено, що від сплати судового збору звільняються уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 р. № 51 запроваджено у ПАТ «Дельта Банк» тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення процедури тимчасової адміністрації Кадирова Владислава Володимировича. Відповідним рішенням № 181 від 02.10.2015 р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до п. 4.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 р., у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, якщо позов залишено без задоволення, - судовий збір не стягується.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 30.11.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина