КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа№ 911/1707/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Лобаня О.І.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 01.12.2015 року по справі № 911/1707/15 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Сидори" на рішення господарського суду Київської області від 22.06.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 03.07.2015 року) по справі № 911/1707/15 (суддя - Щоткін О.В.)

за позовом приватного орендного сільськогосподарського підприємства

"Сидори"

до Головного Управління Держземагенства у Київській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2.

про визнання наказів незаконними та їх скасування

ВСТАНОВИВ:

Приватне орендне сільськогосподарське підприємство "Сидори" звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Головного Управління Держземагентства у Київській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області № 10-2144/15-15-сг від 16.03.2015 року та наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області № 10-2142/15-15-сг від 16.03.2015 року.

Рішенням господарського суду Київської області від 22.06.2015 року у справі № 911/1707/15 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, позивач, приватне орендне сільськогосподарське підприємство "Сидори", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить рішення змінити, визнати незаконними та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Київській області № 10-2144/15-15-сг від 16.03.2015 року та наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області № 10-2142/15-15-сг від 16.03.2015 року.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Сидори" по справі № 911/1707/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., Куксова В.В.

У зв'язку з перебуванням суддів Куксова В.В. та Ільєнок Т.В. у відпустці розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 911/1707/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Сулім В.В. та Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2015 року по справі № 911/1707/15 відновлено приватному орендному сільськогосподарському підприємству "Сидори" строк на подання апеляційної скарги та прийнято її до провадження і призначено перегляд рішення у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін на 06.10.2015 року.

ОСОБА_2 на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просив рішення господарського суду Київської області від 22.06.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

У зв'язку з виходом судді Ільєнок Т.В. з відпустки та перебуванням судів Суліма В.В. та Тарасенко К.В. в інших судових засіданнях, розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 911/1707/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Ільєнок Т.В. та Лобань О.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 року по справі № 911/1707/15 прийнято апеляційну скаргу приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Сидори" до розгляду зазначеною колегією.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 року розгляд справи № 911/1707/15 відкладено на 01.12.2015 року.

30.11.2015 року від Головного Управління Держземагенства у Київській області на підставі ст. 96 ГПК України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення господарського суду Київської області від 22.06.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Представник позивача був присутнім в судових засіданнях та надав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду Київської області змінити, визнати незаконними та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Київській області № 10-2144/15-15-сг від 16.03.2015 року та наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області № 10-2142/15-15-сг від 16.03.2015 року.

Представник відповідача в судових засіданнях надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду Київської області від 22.06.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Представник третьої особи в судових засіданнях надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду Київської області від 22.06.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Київської області від 22.06.2015 року по справі № 911/1707/15 - слід скасувати, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Стаття 14 Конституції України встановила, що право власності на землю гарантується. Останнє набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

В статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до ст.ст. 142-144 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання відповідно до закону щодо регулювання земельних відносин.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

У ст. 12 Земельного кодексу України встановлено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти в формі рішень.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною 5 статті 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

01.04.2011 року головою Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області прийнято розпорядження Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ПОСП «Сидори» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (а.с. 21, т. 1).

У п. 2 розпорядження зазначено, що ПОСП «Сидори» надано в оренду земельні ділянки загальною площею 133,0000 га.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ст. 116 Земельного кодексу України).

Статтею 3 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що селищний, сільський голова укладає договори від імені територіальної громади та на підставі відповідних рішень сільської ради.

Згідно частини 2 ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі, якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (ч. 3 ст. 181 ГК України).

Поняття договору оренди землі, вимоги до його форми та умови договору оренди землі визначено у розділі І Закону України «Про оренду землі».

Типова форми договору затверджуються постановою Кабінету Міністрів України.

Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» визначає істотні умовами договору оренди землі. За її приписами до істотних умов належить: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю та повернення її орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини та відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися і інші умови. Частиною 2 наведеної норми встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Крім того, за приписами статті 15 зазначеного Закону невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі об'єкта оренди, проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2011 року між Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області (орендодавець) та приватним орендним сільськогосподарським підприємством "Сидори" (орендар, позивач) було укладено договір оренди земельної ділянки № 52, який був зареєстрований управлінням Держкомзему Білоцерківського району, Київської області 24.01.2012 року за № 02284 (а.с. 17-18, т.1).

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Укладені договори оренди за своєю правовою природою є договором найму та піднайму.

Згідно статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з п. 2.1 договору, об'єктом оренди є земельна ділянка, розташована на території Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, розмір 133,0000 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. 3.1 договір укладено на термін до затвердження порядку проведення земельних торгів, але не більше одного року. Відповідно до договору після закінчення строку, на який було укладено цей договір, орендар, за умови належного виконання своїх обов'язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 2 місяці до закінчення строку дії договору, повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

26.12.2012 року позивач подав до Білоцерківської РДА лист з проханням продовжити термін дії договору (а.с. 22, т. 1).

25.01.2013 року Білоцерківська РДА дала відповідь, що, згідно ст. 122 Земельного кодексу України, передача земель сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб здійснює Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, а саме Управління земельних ресурсів в Білоцерківському районі (а.с. 23,т. 1).

05.02.2013 року позивач подав до Управління Держкомзему Білоцерківського району в Київській області заяву з проханням надати дозвіл на продовження договору оренди землі (а.с. 24, т. 1).

14.03.2013 року у відповіді від Держкомзему Білоцерківського району в Київській області було запропоновано звернутися до Головного управляння Держземагентства в Київській області (а.с. 25, т. 1).

29.11.2013 року вище вказані земельні ділянки, зі змінами у площі та кадастровими номерами, відповідачем було передано для ведення фермерського господарства ОСОБА_6 та підписано з ним два договори оренди землі площею 64,4776 га, та 82,1223 га, які були зареєстровані в реєстрі речових прав на нерухоме майно та діяли до 19.02.2015 року.

19.02.2015 року за взаємною згодою договори оренди було розірвано.

24.12.2013 року позивачем було подано до Головного управляння Держземагентства в Київській області клопотання про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки (а.с. 28, т. 1).

31.12.2013 року Головне управляння Держземагентства в Київській області листом № 08-03/13247 рекомендувало позивачу виконати вимоги ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та звернутись до Головного управляння Держземагентства в Київській області повторно (а.с. 68-69, т. 1).

22.05.2015 року позивачем було подано до Головного управляння Держземагентства в Київській області клопотання про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки (а.с. 70, т. 1).

05.07.2012 року прийнято Закон України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо порядку проведення земельних торгів у формі аукціону" № 5077-VI, який набрав чинності 19.08.2012 року. Даним Законом внесено зміни до Земельного кодексу України, а саме: у новій редакції викладено статті 135-139 цього кодексу та законодавчо врегульовано порядок проведення земельних торгів (аукціонів). Таким чином, тимчасові договори оренди землі сільськогосподарського призначення державної власності, які укладені з районними державними адміністраціями до врегулювання процедури проведення земельних торгів (аукціонів) втратили свою чинність, з дати набрання чинності вищевказаного Закону, тобто з 19.08.2012 року.

09.02.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управляння Держземагентства в Київській області з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 82,1223 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та 64,4776 га (кадастровий номер НОМЕР_2) терміном на 49 років для ведення фермерського господарства (а.с. 93, 95, т. 1).

23.02.2015 року Головним управлянням Держземагентства в Київській області було винесено накази № 10-1439/15-15-сг та № 10-1440/15-15-сг, якими надано третій особі дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок (а.с. 92, 94, т. 1).

16.03.2015 року Головним управлянням Держземагентства в Київській області було винесено накази № 10-2142/15-15-сг та № 10-2144/15-15-сг, якими надано в оренду гр. ОСОБА_2 земельні ділянки: площею 82,1223 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та 64,4776 га (кадастровий номер НОМЕР_2) для проведення фермерського господарства, строком на 49 років, розташовані на території Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (а.с. 37-38, т. 1).

У зв'язку з чим, приватне орендне сільськогосподарське підприємство "Сидори" звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Головного Управління Держземагентства у Київській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області № 10-2144/15-15-сг від 16.03.2015 року та наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області № 10-2142/15-15-сг від 16.03.2015 року.

Серед іншого позивач зазначив, що продовжував користуватися земельними ділянками після закінчення строку договору оренди до моменту передання земельних ділянок в оренду третій особі, оскільки протягом одного місяця після закінчення строку договору заперечень у поновленні договору оренди землі від відповідача не надходило, як це передбачено ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а отже, на думку позивача, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором .

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з наступного.

Продовження землекористування позивачем земельними ділянками після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо порядку проведення земельних торгів у формі аукціону" є незаконним.

До того ж, в ст. 33 Закону України "Про оренду землі" не передбачено автоматичного поновлення договору оренди землі, а реалізація визначеного законом переважного права орендаря на поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін можлива лише за наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування та потребує додержання порядку, передбаченого законодавством для укладення договорів оренди землі (Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами, пленум Вищого Господарського суду від 01.01.2010 р.). Таким чином, твердження позивача щодо відсутності письмових заперечень відповідача протягом одного місяця, відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", та автоматичне продовження договору оренди земельної ділянки не відповідають дійсності.

Щодо скасування наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області № 10-2144/15-15-сг від 16.03.2015 року та наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області № 10-2142/15-15-сг від 16.03.2015 року, то суд першої інстанції зазначив, що порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений ст.123 Земельного кодексу України.

Частиною 2 ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

ОСОБА_2 звернувся з клопотанням до Головного управління Держземагентства у Київській області про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 82,1223 га, та 64,4776 га, на території Сидорівської сільської ради Білоцерківського району, для ведення фермерського господарства, із земель запасу сільськогосподарського призначення. В клопотанні зазначено орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До клопотання долучені викопіювання із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, копія паспорту та ідентифікаційного коду.

Згідно до ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно п. 15 ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

У зв'язку з чим, наказом Головного Управління Держземагентства у Київській області № 10-2144/15-15-сг від 16.03.2015 року та наказом Головного Управління Держземагентства у Київській області № 10-2142/15-15-сг від 16.03.2015 року, ОСОБА_2 надано в оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства.

Таким чином, на думку суду першої інстанції, відсутні підстав для відмови ОСОБА_2 у наданні в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства, а тому Головним управлінням Держземагентства у Київській області правомірно було видано наказ № 10-2144/15-15-сг від 16.03.2015 року та наказ № 10-2142/15-15-сг від 16.03.2015 року, якими надано в оренду земельні ділянки площею 82,1223 га та 64,4776 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області для ведення фермерського господарства.

Однак, колегія суддів з зазначеним погодитись не може, з огляду на наступне.

Згідно з частинами 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі); орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі; до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди; при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін; у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється; орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі; за наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2012 року позивач подав до Білоцерківської РДА лист з проханням продовжити термін дії договору (а.с. 22, т. 1).

25.01.2013 року Білоцерківська РДА дала відповідь, що, згідно ст. 122 Земельного кодексу України, передача земель сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб здійснює Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, а саме Управління земельних ресурсів в Білоцерківському районі (а.с. 23,т. 1).

05.02.2013 року позивач подав до Управління Держкомзему Білоцерківського району в Київській області заяву з проханням надати дозвіл на продовження договору оренди землі (а.с. 24, т. 1).

14.03.2013 року у відповіді від Держкомзему Білоцерківського району в Київській області було запропоновано звернутися до Головного управляння Держземагентства в Київській області (а.с. 25, т. 1).

24.12.2013 року позивачем було подано до Головного управляння Держземагентства в Київській області клопотання про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки (а.с. 28, т. 1).

31.12.2013 року Головне управляння Держземагентства в Київській області листом № 08-03/13247 рекомендувало позивачу виконати вимоги ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та звернутись до Головного управляння Держземагентства в Київській області повторно (а.с. 68-69, т. 1).

22.05.2015 року позивачем було подано до Головного управляння Держземагентства в Київській області клопотання про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки (а.с. 70, т. 1).

Проте Головне управління Держземагенства у Київській області не вжило заходів щодо узгодження із ПОСП "Сидори" істотних умов додаткової угоди до договору оренди землі №52 від 24.01.2012 року, не надало обґрунтованих заперечень обмежившись листом-повідомленням від 20.06.2014 року, не призупинило процедуру оформлення спірних земельних ділянок в оренду до узгодження із ПОСП "Сидори" істотних умов договору.

Відповідно до частини 6-10 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції Закону 17 лютого 2011 року № 3038-VI, який набрав чинності 12 березня 2011 року) у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення дого/вору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

З встановлених обставин справи вбачається, що позивач до спливу строку дії договору оренди земельної ділянки повідомив орендодавця про свій намір продовжити орендне користування та продовжив користуватися землею після закінчення строку дії договору; відповідач у встановлений строк свої заперечення щодо такого землекористування не висловив, заперечень проти поновлення договору не надіслав; разом з тим, прийнято рішення про надання спірних земельних ділянок іншому землекористувачу, що не запропонував кращих умов землекористування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що переважне право орендаря - ПОСП "Сидори" на укладення договору оренди землі не припинилося.

Однак, Головне управління Держземагенства у Київській області видало спірні накази від 23.02.2015 року "Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою", від 16.03.2015 року "Про передачу земельної ділянки в оренду", що на переконання колегії є порушенням статті 33 Закону України "Про оренду землі", та підставою для визнання незаконними та скасування наказів від 16.03.2015 року № 10-/2144/15-15-сг та № 10-2142/15-15-сг.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 20.10.2015 року № 925/327/14.

Таким чином, висновок місцевого господарського суду про підстави для відмови в позові зроблені без врахування вищевказаних обставин та без належного спростування доводів ПОСП "Сидори" про незаконність прийнятих Головним управління Держземагенства у Київській області наказів від 16.03.2015 року "Про передачу земельної ділянки в оренду", а тому в позові про визнання незаконними та скасування наказів від 16.03.2015 року підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

У відповідності до пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, рішення господарського суду Київської області від 22.06.2015 року прийнято після неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, і є таким що не відповідає нормам закону.

Таким чином, апеляційна скарга приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Сидори" підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду слід скасувати повністю та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на скасування апеляційним господарським судом рішення місцевого господарського суду та задоволення апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне провести перерозподіл судових витрат.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Сидори" на рішення господарського суду Київської області від 22.06.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 03.07.2015 року) по справі № 911/1707/15 задовольнити.

2. Рішення господарського суду Київської області від 22.06.2015 року по справі № 911/1707/15 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

3. Визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держземагенства у Київській області від 16.03.2015 року № 10-2144/15-15-сг та № 10-2142/15-15-сг.

4. Стягнути з Головного Управління Держземагенства у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, код 38760797) на користь приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Сидори" (09131, Київська область, с. Сидори, вул. Радянська, 2, код 32638083) 2436 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

5. Стягнути з Головного Управління Держземагенства у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, код 38760797) на користь приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Сидори" (09131, Київська область, с. Сидори, вул. Радянська, 2, код 32638083) 609 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

6. Видачу наказів на виконання постанови доручити господарському суду Київської області.

7. Матеріали справи № 911/1707/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

О.І. Лобань