ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015 року Справа № 2/5005/2944/2012

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання: Фьокліна Д.І.

за участю прокурора прокуратури м.Дніпропетровська: ОСОБА_1 посвідчення № 029553 від 13.10.14р.

та представників сторін:

від Заводського відділу державногої виконавчої служби ДМУЮ: ОСОБА_2, посвідчення №2712 дійсний до 17.05.17р.;

від позивача в особі: ОСОБА_3, довіреність №01-14/5/859 вих від 17.08.15р. представник;

представник відповідача - ФОП ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився; розглянувши апеляційну скаргу Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2015 року у справі № 2/5005/2944/2012 за скаргою Дніпродзержинської міської ради на дії державної виконавчої служби

за позовом Прокурора Заводського району м.Дніпродзержинська в інтересах держави в особі Дніпродзержинської міської ради, м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

24.07.2014 року Дніпродзержинська міська рада в порядку ст.51 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з скаргою на дії державної виконавчої служби Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, в якій просила суд:

- скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.07.2015 року, видану Заводським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ по виконанню наказу № 2/5005/2944/2012 від 19.06.2012 року;

- зобовязати Заводський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ здійснити примусове виконання наказу № 2/5005/2944/2012 від 19.06.2012 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2015 року у справі № 2/5005/2944/2012 (суддя Воронько В.Д.) скаргу задоволено частково.

Скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.07.2015 року, видану Заводським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ.

Зобов'язано Заводський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ здійснити примусове виконання наказу № 2/5005/2499/2012 від 19.06.2012 року.

Решту вимог скарги відхилено.

Ухвала мотивовована тим, що постанова державного виконавця Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ від 29.07.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, визначених п.4 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", суперечить як положенням вказаної норми, так і ст.ст.11,42, 45 цього ж Закону, порушує права стягувача - Дніпродзержинської міської ради.

Суд дійшов висновку, що державний виконавець при виконанні наказу господарського суду Дніпропетровської області № 2/5005/2944/2012 від 19.06.2012 року про зобовязання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 повернути до земель Дніпродзержинської міської ради самовільно зайняту земельну ділянку, не використав надані йому права та не здійснив заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду відповідно до Закону.

Не погодившись з ухвалою суду, Заводський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ звернувся з апеляційною скаргою. Зазначає на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи та їх недоведеність.

Просить ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2015 року скасувати, постановити рішення про відмову Дніпродзержинській міській раді в задоволені скарги.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурор Заводського району м. Дніпродзержинська спростовує доводи скаржника. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу Дніпродзержинська міська рада звертає увагу суду на те, що Законом передбачено право стягувача на авансування витрат на виконання судового рішення, а не його обовязок вчинити такі дії. Вважає, що суд надав належну оцінку доводам та запереченням сторін і просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідача ФОП ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2012 року у справі №2/5005/2499/2012 зобовязано відповідача повернути до земель Дніпродзержинської міської ради самовільно зайняту земельну ділянку, що знаходиться за адресою: вул. Арсенічева, 72А в м. Дніпродзержинську, загальною площею 0,0227 га з приведенням її у придатний для використання стан, шляхом знесення (демонтажу) території, вимощеної тротуарною плиткою та огородженої бетонним парканом площею 0,0076 га, території, вимощеної тротуарною плиткою, на якій розміщена тимчасова (літня) палатка, площею 0,0095 га та частини об'єкту торгівлі (павільйон з пивним баром) площею 0,0056 га. ( том 1 а.с.55-59).

На виконання рішення видано наказ господарського суду від 19.06.2012 року (том 1 а.с.64).

25.05.2015 року постановою державного виконавця Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного наказу (том 2 а.с.13).

Згідно акту державного виконавця від 29.07.2015 року, стягувач не здійснив заходи для примусового виконання рішення суду, незважаючи на попереджнення державного виконавця про повернення йому виконавчого документу (том 2 а.ч.68).

29.07.2015 року постановою державного виконавця Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ виконавчий документ повернуто стягувачеві відповідно до п.4 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (том 2 а.с.54).

У описовій частині постанови про повернення виконавчого документа від 29.07.2015 року державний виконавець посилається на акт державного виконавця від 29.07.2015 року та на лист від 02.07.2015 року з проханням до стягувача здійснити авансування витрат на проведення та організацію проведення виконавчих дій (том 2 а.с. 63 зворот).

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваної ухвали про незаконність таких дій з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всі території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 2 цього Закону встановлено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і у повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Він здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення у спосіб та у порядку, встановленому виконавчим провадженням і цим Законом (ст. 11 Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону сторони мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом за рішенням суду є зобов'язання звільнити самовільно зайняту відповідачем земельну ділянку з приведенням її у попередній стан.

Статтею 75 Закону передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Згідно ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строку розпочинає примусове виконання рішення.

Суд дійшов правильного висновку, що державний виконавець безпідставно визначив самого стягувача Дніпродзержинську міську раду особою, що організує та авансує проведення виконавчих дій.

Така позиція суперечить приписам ст.47 Закону, яка містить не вимоги, а підстави, за наявності яких виконавчий документ повертається стягувачу.

Зокрема пункт 4 частини 1 зазначеної статті передбачає повернення виконавчого документа у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Законодавством визначено порядок вчинення виконавчих дій та джерела фінансування на їх вчинення.

Відповідно до ст. 45 Закону витрати виконавчого проваджений здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчою провадження.

Пунктом 2.1.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 № 74/5 передбачено, що у разі необхідності для проведення чи організації виконавчих дій державний виконавець має право залучати на платній основі, у тому числі за рахунок авансового внеску стягувача, суб'єктів господарювання, які в установленому законом порядку одержали ліцензії на: будівельну діяльність (вишукувальні та проектні роботи для будівництва, зведення несучих та огороджувальних конструкцій, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж) проведення землевпорядних робіт.

Крім того, приписами статті 42 Закону передбачено, що авансування витрат на виконавче провадження з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням із державним виконавцем здійснити шляхом внесення на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певної грошової суми для здійснення необхідних витрат або для покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом.

Таким чином, законом передбачено право стягувача - Дніпродзержинської міської ради, щодо авансування витрат, але не обов'язок таких дій.

Посилання апелянта на те, що у відповідь на його лист від 02.07.2015 року стягувач, будучи засновником багатьох комунальних підприємств та маючи людські ресурси та техніку, безпідставно не сприяв проведенню виконавчих дій, колегія суддів вважає безпідставним.

Як вбачається з відповіді Дніпродзержинської міської ради на вказаний лист (том 2 а.с.54 зворот), кошторисом департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради передбачено у 2015 році витрати в сумі 3 000 грн. для організації проведення виконавчих дій про знесення (демонтування) обєктів та звільнення земельних ділянок з приведенням у придатний для використання стан за рішенням судів.

Ураховуючи, що використання зазначених вище коштів можливо включно в спосіб, визначений Порядком, департаментом комунальної власності та земельних відносин міської ради розпочато процедуру, передбачену п.п.4.3 - 4.5 Порядку.

Тому доводи держаного виконавця про те, що стягувач безпідставно ухилився від авансування проведення виконавчих дій, повернення виконавчого документа відбулося у звязку з закінченням двомісячного строку на виконання наказу, є безпідставним.

Позивачем (скаржником, стягувачем) доведено той факт, що вчинення виконавчих дій та викладення у такий спосіб державним виконавцем подібних пропозицій є неправомірними та такими, що порушують права стягувача.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги. Оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2015 року у справі № 2/5005/2944/2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 03.12.2015 року.