ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р. Справа № 914/4117/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Продукти-Каргіл» (надалі ПП «Продукти-Каргіл») б/н від 21.07.2015р. (вх.№01-05/3481/15 від 04.08.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 30.03.2015р.

у справі № 914/4117/14

за позовом: Приватного підприємства «Вокс-ЛВ» (надалі ПП «Вокс-ЛВ»)

до відповідача: ПП «Продукти-Каргіл»

про повернення майна,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 13.11.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність № 09/09/2015 від 09.09.2015р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 30.03.2015р. у справі №914/4117/14 (головуючий-суддя Щигельська О.І., судді: Мороз Н.В., Петрашко М.М.) позов задоволено повністю. Зобовязано ПП Продукти-Каргіл повернути ПП Вокс-ЛВ майно, передане зберігання на підставі договору № 1 зберігання рухомого та нерухомого майна від 03.08.2012р. та акту приймання-передачі на зберігання майна від 03.08.2012р, а саме: артсвердловина (1шт.), бетонозмішувач (бетономішалка), бетонозмішувач (бетономішалка), навантажувач (погрузчик фронт) ВТЗ-2032А-ПФ, причеп тракторний 2 ПТС-8, трактор Т-150К, трактор колісний ЮМЗ-6, трактор ХТЗ 3510-02 (748), автомашина САЗ-3507, автонавантажувач 12303-Норзгеm Чехія 1989р., екскаватор Борекс-2201 з к-том 3111, міні-трактор Беларус 132Н, «щетка в ком. в сборе с прив. Беларус». Стягнуто з ПП Продукти-Каргіл 9912,85 грн. судового збору в доход Державного бюджету України.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що відповідач не виконав свого зобовязання щодо повернення переданого йому на зберігання майна, у звязку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій рішення суду першої інстанції вважає прийнятим з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи. Стверджує, що не отримував на зберігання спірне майно, у звязку з чим акт приймання-передачі майна не містить дати його оформлення. Вказує, що вимоги позивача є надуманими та безпідставними, оскільки спірне майно фактично знаходиться у самого позивача. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 30.03.2015р. у справі №914/4117/14, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПП Вокс-ЛВ.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу стверджує, що 03.08.2012р. між ПП «Вокс-ЛВ» та ПП «Продукти-Каргіл» укладено договір зберігання рухомого та нерухомого майна № 1, а вказана в даному договорі дата його укладення 03.08.2013р. є технічною опискою. Твердження скаржника про те, що йому не передано на зберігання жодного майна, не відповідає дійсності. Просить залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Львівської області від 30.03.2015р. у справі №914/4117/14.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПП Продукти-Каргіл (зберігач) в особі директора ОСОБА_4 та ліквідатором ПП Вокс-ЛВ (поклажодавець) в особі арбітражного керуючого ОСОБА_5 укладено договір зберігання рухомого та нерухомого майна №1, датований 03.08.2013р., за умовами якого зберігач зобовязується прийняти від поклажодавця майно, яке перебуває у віданні поклажодавця на підставі постанови та ухвали господарського суду Львівської області відповідно від 09.11.2011р. та 25.07.2012р. у справі №5015/5293/11 про банкрутство ПП Вокс-ЛВ, а також повернути поклажодавцеві дане майно у схоронності в обумовлений договором строк (а.с.18).

Строк зберігання майна: з моменту передачі товару на зберігання до вимоги про його повернення (але не пізніше 31.12.2013р.). Місце зберігання: Львівська обл., Буський р-н, с.Утіків. Зберігач зобовязується за першою вимогою поклажодавця повернути майно (п.1.2.1-1.2.3).

Згідно п.1.3 договору докладний перелік майна, що передається на зберігання, визначений в акті прийому-передачі, що видається зберігачем поклажодавцеві після передачі майна на зберігання.

Відповідно до п. 2.1 договору зберігання майна здійснюється на безоплатній основі.

Права та обовязки сторін визначені в розділі 4 договору.

Зберігач зобовязаний вживати всіх заходів для забезпечення схоронності майна, в тому числі безперешкодно в будь-який час оглядати стан майна особисто або довіреними особами; повернути поклажодавцю або особі, зазначеній ним як одержувач, те майно, що було передане на зберігання (п.4.1.6, 4.1.8 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання ними зобовязань, передбачених даним договором. Порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У відповідності до п.7.1 договору розбіжності, які виникатимуть між сторонами при виконанні цього договору, повинні вирішуватись шляхом переговорів, а при недосягненні згоди в судовому порядку.

Сторони погодили, що цей договір набуває чинності в день його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2013 року

Договір зберігання рухомого та нерухомого майна № 1 від 03.08.2013р. підписаний і скріплений печатками його сторін.

До матеріалів справи приєднано підписаний представниками сторін договору та скріплений їх печатками акт приймання-передачі на зберігання майна, за яким поклажодавець передав, а зберігач прийняв на тимчасове безоплатне зберігання майно (79 позицій) (а.с.19).

В акті приймання-передачі на зберігання майна вказано, що даний акт складено на виконання п. 1.3 договору зберігання рухомого та нерухомого майна № 1 від 03.08.2012р.

Враховуючи розбіжності в даті укладення договору зберігання рухомого та нерухомого майна № 1, зазначеній в самому договорі та акті приймання-передачі на зберігання майна, суд апеляційної інстанції ухвалою від 19.10.2015р. витребовував у сторін письмові пояснення з приводу дати укладеного між ними договору рухомого та нерухомого майна за № 1.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та в письмовому додатковому поясненні до відзиву на апеляційну скаргу вказав, що датою укладеного між сторонами договору зберігання рухомого та нерухомого майна № 1 є 03.08.2012р., а вказана в самому договорі дата 03.08.2013р. є звичайною технічною опискою.

Відповідач не виконав вимог ухвали ЛАГС від 19.10.2015р., не надав письмових пояснень з приводу дати договору рухомого та нерухомого майна за № 1.

Матеріалами справи підтверджено, що у звязку з закінченням терміну дії договору зберігання рухомого та нерухомого майна № 1, позивач 06.01.2014р. надіслав відповідачу лист за №1/5293/14 від 03.01.2014р. про повернення у двотижневий термін з дня отримання цього листа (але не пізніше 25 січня поточного року) по акту приймання-передачі майна, яке було передане на зберігання та перелічене в акті приймання-передачі на зберігання майна, що перебуває на зберіганні в ПП «Продукти-Каргіл» за адресою: Львівська обл., Буський р-н, с. Утіків, вул. Буська, 1. При цьому позивач попередив відповідача, що у випадку невиконання зазначеної вимоги до відповідача будуть застосовані санкції, передбачені гл. 51 ЦК України, а у випадку умисного ухилення від добровільного виконання умов договору зберігання рухомого та нерухомого майна, буде вжито всіх передбачених законодавством України заходів притягнення винних у цьому осіб до кримінальної відповідальності (а.с.20).

15.01.2014р. відповідач отримав вказаний лист-вимогу позивача (а.с.21).

Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало те, що відповідач залишив без відповіді та задоволення вимогу позивача щодо повернення не пізніше 25.01.2014р. по акту приймання-передачі майна, яке було передане на зберігання ПП «Продукти-Каргіл».

26.03.2015р. позивач звернувся в суд першої інстанції з заявою № 68 від 24.03.2015р. про зменшення розміру позовних вимог. Уточнив по позиціях майно, яке підлягає поверненню та зазначене в акті приймання-передачі на зберігання майна (згідно нумерації в акті). Вказав, що поверненню підлягають позиції 1, 5-10, 54-59 акту; позиції 2-4, 12-32, 34-37, 39-44, 60, 62, 64, 66-79 вилучено з ліквідаційної маси банкрута ПП Вокс-ЛВ, та, відповідно, акту, на підставі рішення господарського суду Львівської області від 06.03.2014р. у справі №914/3132/13 за позовом ПАТ ОКСІ БАНК про визнання частково недійсним додатку до договору про проведення аукціону від 26.04.2013р. між ПП Вокс-ЛВ та організатором торгів Першою Українською Міжрегіональною Товарною Біржею в частині пунктів 3-8 лоту №1 та пунктів 1-31; 34-50 лоту №2 додатку №1 до цього договору, яким позов задоволено частково, а майно, визначене згідно пунктів 3-8 лоту №1 та пунктів 1-31; 34-50 лоту №2 додатку №1, визнане таким, що суперечить вимогам ст.ст.187, 188 ЦК України щодо правового режиму складних речей та складових частин речі, і відтак належать Банку; позиції під номерами 11, 33, 38, 45-53, 61, 63, 65 вилучено з ліквідаційної маси банкрута ПП Вокс-ЛВ, та, відповідно, акту, відповідно до рішення комітету кредиторів ПП Вокс-ЛВ, оформленого протоколом від 22.05.2014р. Позивач просив суд зобовязати відповідача повернути, передане на зберігання наступне майно: артсвердловина (1шт.), бетонозмішувач (бетономішалка), бетонозмішувач (бетономішалка), навантажувач (погрузчик фронт.) ВТЗ-2032А-ПФ, причеп тракторний 2 ПТС-8, трактор Т-150К, трактор колісний ЮМЗ-6, трактор ХТЗ 3510-02 (748), автомашина САЗ-3507, автонавантажувач 12303 1046 Норзгеm Чехія 1989р., екскаватор Борекс-2201 з к-том 3111, міні-трактор Беларус 132Н, «шетка в ком. в сборе с прив. Беларус» (а.с.97-100).

При винесенні постанови, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

В частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарський кодексом України.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В ході розгляду апеляційної скарги ПП «Продукти-Каргіл» колегією суддів встановлено, що на виконання умов укладеного між сторонами договору зберігання рухомого та нерухомого майна № 1 від 03.08.2013р. позивач передав відповідачу на тимчасове безоплатне зберігання майно (79 позицій згідно акту приймання-передачі на зберігання майна).

Згідно частин 1, 3 статті 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Позивач звернувся до суду з вимогою про зобов'язання відповідача виконати умови договору зберігання рухомого та нерухомого майна № 1 від 03.08.2013р. щодо повернення переданого на зберігання майна у звязку з закінченням терміну дії договору, в подальшому зменшивши (уточнивши) перелік майна, яке підлягає поверненню та зазначене в акті приймання-передачі на зберігання майна, укладеного на виконання договору з урахуванням того, що частину майна, зазначену в акті вилучено з ліквідаційної маси банкрута ПП «Вокс-ЛВ» на підставі рішення господарського суду Львівської області від 06.03.2014р. у справі № 914/3132/13.

Відповідно до частин 1, 2 статті 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Статтею 953 Цивільного кодексу України визначено, що зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до відповідача з вимогою повернути йому не пізніше 25.01.2014р. майно, передане на тимчасове безоплатне зберігання.

Враховуючи те, що відповідач не виконав умов договору, не повернув позивачу передане на тимчасове безоплатне зберігання майно, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення зменшених позовних вимог.

Твердження відповідача про те, що він не отримував від позивача на зберігання майно, зазначене в акті приймання-передачі на зберігання майна, є необґрунтованими, оскільки даний акт, як і договір, підписані від імені відповідача директором ОСОБА_4, що діяв на підставі Статуту, і скріплені печаткою відповідача. Відповідач не спростував даних обставин належними і допустимими в розумінні ст.34 ГПК України доказами.

Підписавши та скріпивши своєю печаткою договір і акт приймання-передачі на зберігання майна без жодних зауважень, відповідач підтвердив отримання від позивача на тимчасове безоплатне зберігання майна.

Водночас, колегія суддів враховує те, що акт приймання-передачі на зберігання майна підписаний тими ж представниками сторін, що й договір зберігання рухомого та нерухомого майна № 1 від 03.08.2013р. Отже, розбіжності між датою договору зберігання рухомого та нерухомого майна № 1, вказаною у самому договорі, та датою договору, зазначеною в акті приймання-передачі на зберігання майна не мають суттєвого значення для даного спору.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Львівської області від 30.03.2015р. у справі №914/4117/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

ОСОБА_1