ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р.Справа № 922/5814/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", смт. Покотилівка
про стягнення 53 664, 11 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 за довіреністю від 10.06.2015

відповідача - не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" 27.10.2015 звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором фінансового лізингу №00008602 від 17.09.2013 в сумі 53664,11 грн. з яких 12 651,24 грн. заборгованість за лізинговими платежами, 1013,93 грн. пеня, 304,19 грн. річних, 2749,18 грн. інфляційні втрати, 2966,15 грн. проценти за користування чужими коштами, 507,65 грн. штраф за направлення нагадування та пеня 10 %, 26771,77 грн. збитки згідно пункту 12.9. Контракту, 1600,00 грн. відшкодування послуг стоянки та 5100,00 грн. вартість юридичних послуг.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" своїх зобов'язань за договором в частині повної та своєчасної оплати за договором.

Розгляд справи було відкладено на 03.12.2015.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Надав суду заяву (вх. №48454 від 03.12.2015) про долучення документів.

У призначене 03.12.2015 судове засідання відповідач не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві. Проте ухвала суду повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з наданого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходження відповідача - Харківська область, смт. Покотилівка, вул. Фрунзе, 18, та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовну заяву.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Норми ст.22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

17 вересня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Постман» (відповідач) був укладений Договір фінансового лізингу № 00008602 (договір) разом із Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу (Контракт).

Відповідно до частини 1 статті 806 Цивільного Кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізинігоодержувачем (прямий лізині), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

ОСОБА_3 лізингу за Договором є транспортний засіб VW CaddyGP Kasten 1.2 TSI 2013 року виробництва, шасі № WVIZZZ2KZDX136905. двигун № СВZ 997456.

Відповідно до пункту 3.2. Контракту Позивач придбаває ОСОБА_3 лізингу (отримує право власності на об'єкт лізингу) та передає Відповідачу ОСОБА_3 лізингу па умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосовного українського законодавства та цього Контракту.

30 вересня 2013 року Позивач передав Відповідачу ОСОБА_3 лізингу, підтвердженням чого є акт прийому-передачі до Договору від 30 вересня 2013 року.

Відповідно до пункту 6.1. Контракту Відповідач зобов'язався щомісяця виплачувати Позивачу лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього Контракту, та інших положень Контракту.

Щомісячний лізинговий платіж включає в себе:

суму, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу;

проценти;

комісії;

покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодування, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим Контрактом (включаючи, окрім іншого, витрати на ремонт об'єкта лізингу, реєстраційні платежі та інші витрати передбачені або прямо пов'язані з Контрактом).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання своїх зобов'язань за Контрактом Відповідач в період з 1 7 вересня 2013 року по 02 лютого 2015 року виконав зобов'язання щодо сплати 16-ти лізингових платежів. Під час дії Контракту Відповідачем допускалися порушеннями умов Контракту в частині своєчасної сплати лізингових платежів, у зв'язку з чим, з метою досудового врегулювання спору Позивач направляв Відповідачу нагадування про несплату платежів за Договором та обов'язковість погашення боргу.

У зв'язку із систематичним порушенням Відповідачем умов Контракту, несплатою лізингових платежів відповідно до Графіку. Позивач звернувся до Відповідача з Повідомленням-вимогою від 16 квітня 2015 року про повернення ОСОБА_3 лізингу, в якому викладено повідомлення про розірвання Договору.

Відповідно до пункту 12.13. Контракту, останній припиняє свою дію на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої Сторони. Згідно відмітки, зробленої на поштовому конверті, повідомлення-вимога від 16 квітня 2015 року була отримана Відповідачем 16 квітня 2015 року. Таким чином, Контракт припинив свою дію 30 квітня 2015 року (десятий робочий день).

Як зазначено вище, згідно з пунктом 6.5. Контракту щомісячні чергові лізингові платежі здійснюється Відповідачем на рахунок Позивача, не пізніше дати, вказаної у Графіку.

Сума заборгованості Відповідача зі сплати лізингових платежів за Контрактом станом на 01 жовтня 2015 року становить 12 651,24 грн. та підтверджується матеріалами справи.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 8.2.1. Контракту у випадку прострочення сплати платежу до Лізингоодержувача застосовується пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Приймаючи до уваги, що відповідач не виконав свої зобов'язання по оплаті у термін, встановлений Контрактом, нарахована позивачем пеня в сумі 1013,93 грн. відповідає умовам Контракту та вимогам законодавства і підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити кредитору суму грошового боргу з урахуванням індексів інфляції та 3% річних. За таких обставин, позовні вимоги позивача в сумі 2749,18 грн., нараховані за індексами інфляції на суму основного боргу, а також 304,19 грн. річних, обгрунтовані і підлягають задоволенню.

Стаття 1214 ЦК України встановлює, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 ЦК України). У свою чергу стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Не виконавши вчасно грошові зобов'язання зі сплати лізингових платежів. Відповідач фактично утримував грошові кошти, належні Позивачеві без достатньої правової підстави, отже користувався чужими грошовими коштами.

Контрактом та законом розмір процентів за користування чужими коштами за період прострочення виконання грошового зобов'язання не встановлений. У такому разі відповідно до частини 1 статті 8 ЦКУ за аналогією повинна застосовуватися стаття 1048 ЦК України, згідно з якою, якщо договором не встановлений розмір процентів. їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, виходячи із вищевикладеного Відповідач повинен сплатити на користь Позивача 2 966,15 грн. проценти за користування чужими коштами.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, маг право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, мас відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Враховуючи, що Відповідач порушив виконання взятого на себе зобов'язання, у зв'язку із чим Позивачем вчинено відмову від Договору в односторонньому порядку, лізингові платежі, строк сплати яких настав, підлягають стягненню на користь Позивача в порядку відшкодування збитків.

Відповідно до п. 12.9 Контракту у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання Контракту відповідно до п. 12 Контракту, а також у разі вимоги Позивачем повернення ОСОБА_3 лізингу відповідно до інших положень Контракту, в 10-ти денний строк Відповідач зобов'язаний сплатити різницю між вартістю ОСОБА_3 лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Позивачем від продажу ОСОБА_3 лізингу та Лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіку, а також іншими платежами, що залишилися несплаченими Відповідачем відповідно до Контракту.

Відповідно до вищевказаного пункту Контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Позивача та мас бути йому відшкодована.

На даний час ОСОБА_3 лізингу повернуто Відповідачем Позивачу, що підтверджується ОСОБА_2 від 21 квітня 201 5 року.

25 серпня 2015 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ-М ЛЕПСЕ» укладено Договір купівліпродажу/поставки бувшого у використанні автомобіля, що підтверджується копією відповідного договору.

Вартість ОСОБА_3 лізингу згідно вказаного договору становить 248 348,82 грн.

Як зазначено у Національному стандарті № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10 вересня 2003 року, ринкова вартість вартість, за яку можливе відчуження об'єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла зі знанням справи, розсудливо без примусу.

Відповідно до положень пункту 135.5.14 Податкового кодексу України, до прибутку зараховуються суми коштів (інших видів компенсації), отримані платником податку як оплата товарів (виконаних робіт, наданих послуг), відвантажених у період перебування такого платника на спрощеній системі оподаткування, обліку і звітності, з яких не був сплачений єдиний податок, включаються до доходу (без урахування сум податку на додану вартість, що надійшли у вартості таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг) у звітному податковому періоді отримання таких коштів (інших видів компенсації).

Таким чином, дохід від реалізації ОСОБА_3 лізингу в розмірі 248 348,82 грн., який міг фактично отримати Позивач є ринковою вартістю ОСОБА_3 лізингу.

Компенсація витрат згідно пункту 12.9. Контракту становить 26 771,77 гривень, що підтверджується Рахунком - фактурою № 293534 від 31 серпня 2015 року. Вказана сума також підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача в судовому порядку як відшкодування збитків.

Крім того, як вбачається з наданих суду доказів, Позивач зазнав збитків у зв'язку із необхідністю оплати його стоянки, що підтверджується ОСОБА_2 надання послуг від 05 травня 2015 року № 288 та платіжним дорученням від 25 травня 2015 року, ОСОБА_2 надання послуг від 02 червня 2015 року №305 та платіжним дорученням від 10 червня 2015 року № 50022919 та ОСОБА_2 надання послуг від 01 липня 2015 року № 367 та платіжним дорученням від 07 липня 2015 року № 50023450. Актом надання послуг від 07 серпня 2015 року № 393 та платіжним дорученням від 12 серпня 2015 року 50023992.

Для відшкодування збитків, завданих внаслідок оплати послуг стоянки, Відповідачу були виставлені позивачем ОСОБА_4 від 22 травня 2015 року № 00277564 на суму 400,00 грн., від 08 червня 2015 року № 00281624 па суму 400,00 грн. та від 03 липня 2015 року № 00286968 на суму 400,00 грн., від 12 серпня 2015 року № 00292317 на суму 400,00 гривень, які станом на дату подачі позовної заяви не оплачені Відповідачем.

Згідно з пунктом 8.2. Контракту Відповідач зобов'язався сплатити Позивачу штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Позивачем: еквівалент 15 доларів США/євро за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США/євро за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США/євро за третю вимогу, а також компенсувати витрати Позивача, нараховані/виплачені Позивачем з метою відшкодування сум не виплачених Відповідачем у відповідності до Договору.

Таким чином, Відповідач повинен сплатити Позивачу штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Позивачем протягом квітня - травня 2015 року згідно рахунку від 03.04.2015 року № 00266850 в розмірі 507,65 грн.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу №00008602 від 17.09.2013 в сумі 12 651,24 грн. заборгованість за лізинговими платежами, 1013,93 грн. пені, 304,19 грн. річних, 2749,18 грн. інфляційних втрат, 2966,15 грн. процентів за користування чужими грошовоми коштами, 507,65 грн. штрафу за направлення нагадування та пеня 10 %, 26771,77 грн. збитки згідно пункту 12.9. Контракту та 1600,00 грн. відшкодування послуг стоянки обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 5100 грн. збитків, понесених на юридичні послуги, суд встановив наступне.

Позивач, в обгрунтування цих вимог, посилається на те, що для отримання юридичних послуг Позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнуссон» та 20 квітня 2015 року уклав Договір про надання юридичних послуг та згідно пункту 1.1. Додатку № 8 від 30 вересня 2015 року до цього договору виконавець зобов'язався надати послуги з підготовки процесуальних документів та представництва інтересів Позивача в суді першої інстанції у справі за позовом до Відповідача про стягнення заборгованості за порушення Договору лізінгу. Вартість юридичних послуг згідно пункту 2.1. Додатку 8 до Договору про надання юридичних послуг становить 5 100,00 грн.

При цьому, позивачем не було надано до суду жодного доказу, що підтвердує понесення ним таких збитків, не надано самого договору на який посилається позивач. Крім того, представництво інтересів Позивача в суді при розгляді даної справи здійснювали представники, уповноважені на таке представництво самим позивачем за його довіреністю, а не виконавець за договором про надання юридичних послуг, на який посилається позивач. Та як вбачається з даної довіреності, таке представництво відбувалося за попередньою усною домовленістю між позивачем та особами, зазначеними як представники позивача.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення збитків, понесених на юридичні послуги в сумі 5100 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 525, 526, 530, 549-552, 610, 611, 612, 625, Цивільного кодексу України , ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (62458, Харківська область, Харківський район, смт. Покотилівка, вул. Фрунзе, 18, код 36125152) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, 1-в, код 35571472) - 12 651,24 грн. заборгованості за лізинговими платежами, 1013,93 грн. пені, 304,19 грн. річних, 2749,18 грн. інфляційних втрат, 2966,15 грн. процентів за користування чужими коштами, 507,65 грн. штрафу за направлення нагадування та пеня 10 %, 26771,77 грн. збитків згідно пункту 12.9. Контракту, 1600,00 грн. відшкодування послуг стоянки та 1072,33 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 07.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_1

(справа №922/5814/15)