РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015Справа №910/25256/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»
про відшкодування 25921,85 грн.

Суддя Грєхова О. А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі - відповідач) про стягнення 25921,85 грн. страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0801-14-00254 від 17.11.2014, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП), виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2015 порушено провадження у справі №910/25256/15, розгляд справи призначено на 19.10.2015.

06.10.2015 від позивача через відділ діловодства суду надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

08.10.2015 від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація з єдиної централізованої бази даних.

19.10.2015 відповідач через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено до 23.11.2015.

Представник позивача в судове засідання 23.11.2015 не з'явився, втім 28.10.2015 подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника; позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в засідання господарського суду свого представника не направив повторно, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.11.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.11.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група", як страховиком, та Данюком Євгенієм Івановичем, як страхувальником, укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0801-14-00254, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 19.11.2014 до 18.11.2015.

23.12.2014 об 08 год. 10 хв. в м. Запоріжжі по вул. Перемоги, відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок чого автомобілі було пошкоджено.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2014 у справі №333/10575/14-п, встановлено порушення ОСОБА_1. вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1. визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, звільнено його від адміністративної відповідальності та оголошено усне зауваження.

23.12.2014 власник застрахованого автомобіля марки «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2, звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0801-14-00254 від 17.11.2014, в якій просив виплатити відшкодування на СТО для здійснення ремонту.

Відповідно до рахунку-фактури №СВ-0000159 від 23.12.2014, складеного СТО - Товариство з обмеженою відповідальністю «Макфорт», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП складає 40211,44 грн.

Позивач, з урахуванням умов договору добровільного страхування, склав страховий акт №КА-5995 від 26.01.2015, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 37250,87 грн., шляхом зарахування першої частини платежу в розмірі 10852,00 грн. в рахунок несплаченої частини страхового платежу та перерахування другої частини страхового відшкодування на рахунок СТО.

За фактом ремонту автомобіля марки «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2, станцією техобслуговування - ТОВ «Макфорт» був складений акт виконаних робіт №АС-4422 від 04.02.2015 на загальну суму 40211,44 грн. з ПДВ.

У зв'язку з цим, ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" склало додатковий страховий акт №КА-5995/1 від 03.03.2015, за яким призначило до виплати на рахунок СТО - ТОВ «Макфорт» страхове відшкодування в розмірі 1960,57 грн.

На підставі складених страхових актів №КА-5995 від 26.01.2015 і №КА-5995/1 від 03.03.2015, позивач сплатив суму страхового відшкодування в загальному розмірі 28359,44 грн. на рахунок СТО - ТОВ «Макфорт», що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №1370 від 26.01.2015 та №4349 від 03.03.2015.

При цьому довідкою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" №11/12423 від 18.08.2015 підтверджується факт зарахування в рахунок несплаченої частини страхового платежу, частини страхового відшкодування в розмірі 10852,00 грн.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Таким чином, враховуючи наведені приписи чинного законодавства, до ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_1., вина якого у скоєнні ДТП підтверджується матеріалами справи.

Доказів того, що ОСОБА_1 не мав права керування транспортним засобом автомобілем «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом на законних підставах.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_1. встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, відшкодовується ним як законним володільцем цього транспортного засобу, оскільки зворотного суду не доведено.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 уклала з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АІ/6356675, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_1 експлуатував автомобіль марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" зверталося до відповідача з заявою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу №11/11975 від 22.06.2015, в якій просив сплатити суму в розмірі 39211,44 грн.

У відповідь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 20 серпня 2015 року перерахувало на розрахунковий рахунок позивача частину страхового відшкодування у розмірі 13289,59 грн., про що останній зазначив у позовній заяві.

Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

При цьому за умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За умовами полісу №АІ/6356675, який був чинний на момент спірної ДТП, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза - 0 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 40211,44 грн., а до ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" перейшло право зворотної вимоги в межах фактичних затрат - 39211,44 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги який перейшов до позивача, визначені полісом №АІ/6356675 розміри лімітів відповідальності та франшизи, а також суму виплаченого ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» страхового відшкодування, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 25921,85 грн. (39211,44 грн. - 13289,59 грн. = 25921,85 грн.)

Як встановлено в ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вулиця Артема, будинок 40; ідентифікаційний код 20782312) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літ. А; ідентифікаційний код 30859524) страхове відшкодування у розмірі 25921 (двадцять п'ять тисяч дев'ятсот двадцять одну) грн. 85 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 30.11.15

Суддя О.А. Грєхова