ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2015 р. Справа № 922/3801/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т.В., суддя Гребенюк Н.В.,

при секретарі Томіній І.В.,

за участю представників:

позивача - Станішевський І.С. - дов. № 14-125 від 13.05.2014р.,

відповідача - Ващенко Т.Д. - дов. № 38-4055/391 від 27.10.2010р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційні скарги позивача (вх. №4758 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 01.09.2015 р. у справі № 922/3801/15,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків

про стягнення 36 852 095,03 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 205 року позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 10 177 766,90 грн., 3% річних у розмірі 3 060 627,87 грн. та суму, на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 23 613 700,26 грн., а всього 36 852 095,03 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.09.2015 р. (суддя Пономаренко Т.О.) у позові відмовлено повністю.

Позивач, ПАТ "НАК "Нафтогаз України", з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.09.2015р. повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 10 177 766,90 грн., 3% річних у розмірі 3 060 627,87 грн. та суму, на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 23 613 700,26 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства. Скаржник зазначив, що договір № 426/30 від 26.09.2014р. про організацію взаєморозрахунків на суму 187 393 549,34 грн. не змінює умови спірного договору № 13/2990-ТЕ-32 від 28.12.2012р. купівлі-продажу природного газу, а лише встановлює джерело коштів, за рахунок яких буде погашена заборгованість за природний газ.

Відповідач, КП "Харківські теплові мережі", у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. Відповідач вказав, що уклавши договір № 426/30 від 26.09.2014р. про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, спожитий станом на 01.09.2014р. за договором № 13/2990-ТЕ-32 від 28.12.2012р. купівлі-продажу природного газу.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та у відзиві на неї доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно договору на купівлю-продаж природного газу № 13/2990-ТЕ-32 від 28.12.2012 року та додаткової угоди №1 до нього, позивач зобов'язався передати у власність відповідача у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України позивачем, а відповідач (покупець) зобов'язувався прийняти, використати виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) та оплачувати газ на умовах даного договору.

Відповідно до підпункту 2.1 зазначеного договору, позивач передає відповідачеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 682 950 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів.

Згідно з пп. 3.3. п. 3 договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Підпунктом 6.1. пункту 6 даного договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору та додаткової угоди №1 до нього позивач поставив з січня по грудень 2013 року природний газ на загальну суму 792 079 792,43 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу (т. 1, а. с. 30-52).

Матеріалами справи також встановлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування" між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації та сторонами по справі був укладений договір №426/30 від 26.09.2014 р. про організацію взаєморозрахунків на суму 187 393 549,34 грн.

Згідно з актом звіряння розрахунків, підписаних позивачем та відповідачем, заборгованість в сумі 187 393 549,34 грн. - це заборгованість, що виникла на 01.09.2014 року та не погашена станом на 25.09.2014 року за договором №13/2990-ТЕ-32 від 28.12.2012 р.

Предметом Договору взаєморозрахунків є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30.

За умовами вказаного договору сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за спожитий газ у 2013 році перед позивачем за договором №13/2990-ТЕ-32 від 28.12.2012 р. шляхом перерахування коштів на суму 187 393 549,34 грн. (п. 7 Договору).

Відповідно до п. 9 договору, сторони у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають "пункт 24 ст. 14 та пункт 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" , а також дату і номер договору.

За змістом п.п. 2, 3 пункту 10 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Пунктом 13 договору сторони узгодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання усіма сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до пункту 14 договору взаєморозрахунків, договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування.

В п. 15 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов п. 7 договору про організацію взаєморозрахунків відповідачем було перераховано на рахунок НАК "Нафтогаз України" заборгованість за спожитий у 2013 році природний газ в сумі 187 393 549,34 грн. згідно з договором №13/2990-ТЕ-32 від 28.12.2012 року, що підтверджується копією платіжного доручення №26 від 13.10.2014 р.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно зазначено, що станом на момент розгляду справи відповідач в повному обсязі погасив заборгованість за укладеним сторонами договором купівлі-продажу природного газу №13/2990-ТЕ-32 від 28.12.2012 р., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.

Отже, розглядаючи вимогу заявлену позивачем про застосування до відповідача наслідків за порушення грошового зобов'язання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про теплопостачання", державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Статтею 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" передбачено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для проведення розрахунків за природний газ з Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та компенсації різниці в тарифах на виробництво теплової енергії для населення на теплогенеруючих установках з використанням будь-яких видів палива та енергії за виключенням природного газу здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з відповідним коригуванням показників фінансування і видатків державного бюджету та граничного обсягу державного боргу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30 затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок та умови визначають механізм надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (пункту 1.1 Порядку).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку, підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості, у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Учасниками розрахунків є територіальні органи Казначейства; Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у мм. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій або структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад; надавачі послуг; газодобувні підприємства, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії; державне підприємство "Енергоринок"; державне підприємство "НЕК "Укренерго"; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство "Вугілля України"; вугледобувні підприємства; Держрезерв.

Учасниками розрахунків можуть бути суб'єкти господарювання незалежно від форми власності.

Досліджуючи договір взаєморозрахунків, колегія суддів зазначає, що умовами цього договору передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися порядок і строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу.

За змістом підпункту 2 пункту 10 договору взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу.

Отже, уклавши договір взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Разом із тим, договір взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань і підстав для інших грошових вимог.

За таких обставин, для застосування санкцій, визначених умовами договору купівлі-продажу, а також наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором взаєморозрахунків.

Як зазначено вище, на виконання умов договору взаєморозрахунків, відповідачем перераховано на рахунок позивача заборгованість за спожитий у 2013 році природний газ в сумі 187 393 549,34 грн. згідно з договором купівлі-продажу.

Оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі взаєморозрахунків, а сторони у справі у пункті 15 цього договору засвідчили, що після виконання договору вони не матимуть одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору, тому правових підстав для задоволення позову немає.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 09.09.2014р. у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 30.09.2014р. у справі №5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13, від 16.09.2015р. у справі №917/2520/14.

Доводи апелянта, що підписання договору про організацію взаєморозрахунків не звільняє сторони від обов'язку належно виконувати свої зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу, а також від відповідальності за наслідки неналежного виконання зобов'язання за договором; позивачем нараховані 3% річних та інфляційні до 26.09.2014р., тобто до укладення договору про організацію взаєморозрахунків, колегія суддів відхиляє, оскільки пунктом 15 Договору взаєморозрахунків, сторони засвідчили, що після виконання умов договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Крім того, судова колегія зазначає, що в господарському суді розглядався спір за позовом про стягнення заборгованості за договором № 13/2990-ТЕ-32 від 28.12.2012р., який є предметом розгляду по справі № 922/3801/15, в тому числі основного боргу в сумі 58 984 115,77 грн. за період з січня по листопад 2013р., пені в сумі 21 391 895,43 грн. за період з 14.02.2013 р. по 13.06.2014 р., інфляційних втрат в сумі 10 853 744,91 грн. та 3% річних в сумі 4 739 658,33 грн. за період з 14.02.2013 р. по 14.07.2014 р. Предметом позову, який розглядається по справі № 922/3801/15, є стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за договором № 13/2990-ТЕ-32 від 28.12.2012 р. за більш пізні періоди порівняно з позовом по справі № 922/3596/14.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2014р., залишеною постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2015р. по справі № 922/3596/14, провадження в частині стягнення 58 984 115,77 грн. основного боргу припинено, в частині стягнення 2 909 297,78 пені, 10 853 744,91 грн. інфляційних втрат, 4 739 658,33 грн. 3% річних в позові відмовлено на підставі того, що відсутні правові підстави для стягнення пені, передбаченої пунктом 7.3. договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2. Договору купівлі-продажу природного газу №13/2990-ТЕ-32 від 28.12.2012 р. та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 10177766,90 грн., інфляційних втрат у розмірі 23 613 700,26 грн. та 3% річних у розмірі 3 060 627,87 грн. є безпідставними, а тому правомірно відмовив у їх задоволенні.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 01.09.2015 р. у справі № 922/3801/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", на рішення господарського суду Харківської області від 01.09.2015 р. у справі № 922/3801/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.09.2015 р. у справі № 922/3801/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 30.11.2015 р.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.