ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"10" листопада 2015 р. Справа № 911/3957/15

За позовом заступника Броварського міжрайонного прокурора, м. Бровари

в інтересах держави в особі 1) управління комунальної власності Броварської міської ради, м. Бровари

2) комунального підприємства Броварської міської ради Київської області Житлово-експлуатаційна контора -5, м. Бровари

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Київська обл., м. Бровари

про стягнення 7276,14 грн

Суддя Третьякова О.О.

Представники сторін:

Прокуратури ОСОБА_2, посвідчення №029582 від 13.10.2014;

Позивача 1- ОСОБА_3, довіреність №2-15/451 від 06.02.2015;

Позивача 2 не зявився;

Відповідача не зявився.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області з позовною заявою звернувся заступник Броварського міжрайонного прокурора (далі Прокурор) в інтересах держави в особі управління комунальної власності Броварської міської ради (далі Позивач-1) та комунального підприємства Броварської міської ради Київської області Житлово-експлуатаційна контора - 5 (далі Позивач-2) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення 7276,14 грн, з яких 5657,59 грн основного боргу, 732,70 грн пені, 885,85 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані істотним порушенням Відповідачем зобовязань за Договором оренди комунального майна територіальної громади міста Бровари №05/15-15 від 12.01.2015 (далі Договір).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.09.2015 порушено провадження у справі №911/3957/15 та призначено її до розгляду на 22.09.2015 об 11:40 год.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.09.2015 розгляд справи у зв'язку з неявкою сторін відкладено на 20.10.2015.

Через канцелярію Господарського суду Київської області Позивачем-2 подано заяви №1-02/367 від 15.09.2015 (вх. суду №22936/15 від 28.09.2015) та №1-02/427 від 30.10.2015 (вх. суду №26375/15 від 06.11.2015) про розгляд справи без участі останнього.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.10.2015 на підставі ст.69 Господарського процесуального кодексу України строк вирішення спору у справі №911/3780/15 за клопотанням Позивача-1 №б/н від 20.10.2015 (вх. суду №24714/15 від 20.10.2015) продовжено по 17.11.2015, розгляд справи відкладено на 10.11.2015.

Відповідач у судові засідання жодного разу не зявився, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не подав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвали Господарського суду Київської області від 03.09.2015, 22.09.2015 та 20.10.2015 направлялись Відповідачу з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену Позивачем у позові, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, про що свідчить здійснений судом витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 21.09.2015 за №21208039, однак ухвали від 03.09.2015 та 22.09.2015 повернуті господарському суду у звязку з закінченням терміну зберігання, а ухвала від 20.10.2015 підприємством звязку станом на день розгляду справи господарському суду не поверталась.

Відповідно до правої позиції, викладеної в п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог ч.1 ст.ст. 64, 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом зазначеної ст.64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи обмежений ст.69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, а також те, що Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, явка Відповідача обовязковою не визнавалась і його відсутність не перешкоджає всебічному, повному та обєктивному розгляду всіх обставин справи, а матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті, відповідно до права суду, наданого йому ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Керуючись ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 10.11.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника Позивача-1 та прокуратури, суд

встановив:

Між Управлінням комунальної власності Броварської міської ради (далі-Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі-Орендар) укладено Договір оренди комунального майна територіальної громади міста Бровари №05/15-15 від 12.01.2015 (далі Договір).

Відповідно до п.п.1.1., 1.4. Договору Орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету Броварської міської ради від 09.12.2014 №723 передає, а Орендар приймає в оренду нежитлове приміщення, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Бровари, далі обєкт оренди, який знаходиться за адресою: м. Бровари, вул. Лагунової Марії, буд.10, загальною площею 23,5 кв.м., під майстерню по обслуговуванню офісної (компютерної) техніки. Обєкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Бровари і знаходиться на балансі комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Житлово-експлуатаційна контора -5».

Згідно з п.1.2. Договору вартість обєкта оренди згідно з висновком про вартість майна станом на 30.11.2014 становить, без ПДВ 71000,00 грн.

Як зазначається в п.п.2.1., 4.1. Договору Орендар вступає в строкове платне користування обєктом оренди у термін, зазначений у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки не раніше дати державної реєстрації та нотаріального посвідчення договору) та акта приймання передачі обєкта оренди. Орендодавець зобовязаний передати Орендарю обєкт оренди згідно з цим Договором за актом приймання-передачі.

Пунктами 3.1., 3.2. Договору передбачено, що за користування обєктом оренди Орендар сплачує плату, розрахунок якої здійснюється на підставі ОСОБА_2 розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна територіальної громади м. Бровари, затвердженої рішенням Броварської міської ради від 09.10.2014 №1309-48-06 (надалі - ОСОБА_2) та становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2014 року 660,92 грн. Орендна плата за перший місяць оренди січень 2015 року (без ПДВ) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за: січень 2015 року. Розмір орендної плати за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Відповідно до п.3.7. Договору орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15-го числа наступного місяця.

Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 12.01.2015 по 11.12.2017 (п.9.1. Договору).

На виконання умов Договору Позивач передав, а Відповідач прийняв вищезазначене нежитлове приміщення, що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим їх печатками актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 12.01.2015 (копія якого міститься в матеріалах справи), що свідчить про факт надання Відповідачу в оренду майна.

Як зазначає Позивач-1, Відповідач в порушення своїх договірних зобовязань плату орендних платежів здійснював несвоєчасно та не в повному розмірі, у звязку з чим, станом на 30.07.2015 за ним утворилась заборгованість зі сплати орендних платежів в загальній сумі 5657,59 грн основного боргу, що вбачається з актів виконаних робіт №ОУ-00000139 від 31.01.2015, №ОУ-00000314 від 28.02.2015, №ОУ-00000476 від 31.03.2015, №ОУ-0000661 від 30.04.2015, №ОУ-0000837 від 31.05.2015, №ОУ-0001011 від 30.06.2015.

З метою досудового врегулювання спору Позивач-1 звертався до Відповідача з листами-претензіями №339/02 від 02.04.2015, №548/01-02 від 16.06.2015, №677/02 від 24.07.2015 з вимогою про сплату заборгованості, однак вказані вимоги залишено Відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк, як це встановлено ч.1 ст.759 ЦК України.

Абзацом 1 ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як зазначається в ч.1 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що факт користування орендованим майном та наявності заборгованості Відповідачем не заперечено та належним чином не спростовано, оскільки відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів, що спростовують наведені у позові обставини, зокрема, первинних документів в підтвердження часткового або повного погашення заборгованості, останнім не подано, суд дійшов висновку, що Відповідач сплату орендних платежів за спірний період користування орендованим майном в повному обсязі не здійснив, тому суд вважає, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача 5657,59 грн основного боргу підлягає задоволенню.

У звязку з неналежним виконанням Відповідачем своїх грошових зобовязань за Договором Позивач заявляє до стягнення з Відповідача 732,70 грн пені.

Пеню нараховано Позивачем згідно з умовами Договору за загальний період прострочки з 16.02.2015 по 30.07.2015 на суми фактичної щомісячної заборгованості, що існувала в заявлений період.

Як зазначено в ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ч.2 ст.217 Господарського кодексу України зазначається, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, як це передбачено ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України.

Враховуючи умови Договору, періоди та суми прострочки сплати орендних платежів, заявлений Позивачем період нарахування пені, вимоги ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" щодо розміру пені, перевіривши розрахунки Позивача, надані в судовому засіданні 10.11.2015 і згідно яких пеня складає 741,69 грн, суд вважає, що вони є вірними, однак оскільки Позивачем не подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, суд не може виходити за межі позовних вимог, тому задовольняє вимогу про стягнення 732,70 грн пені.

Також у звязку з неналежним виконанням Відповідачем своїх грошових зобовязань за Договором Позивач-1 заявляє до стягнення з Відповідача 885,85 грн штрафу.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами п.2 ст.549 Цивільного кодексу України унормовано, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Виходячи з правового аналізу вищезазначених норм закону, слід зазначити, що пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобовязань, у той час як штраф має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання.

Пунктом 3.9. Договору сторони погодили, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяця, Орендар також сплачує штрафні санкції у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день несплати.

Відтак, суд вважає, що передбачений п.3.9. Договору штраф за своєю правовою природою є пенею, у розумінні ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, оскільки означеним пунктом встановлено обовязок Відповідача сплатити штрафні санкції у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день несплати.

Водночас, як вбачається з п.3.8. Договору сторони передбачили сплату боргу з врахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з приписами ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у п.3 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/646/2014 від 20.05.2014.

Відтак, оскільки штраф, який за умовами Договору нараховується за кожен день несплати орендної плати, за своєю правовою природою є тотожним з визначенням пені, яка вже нарахована Позивачем-1 за аналогічне порушення, а подвійне стягнення пені суперечить положенням статті 61 Конституції України, вимогу Позивача-1 про стягнення 885,85 грн штрафу суд залишає без задоволення.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Втім, Відповідачем відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів, що спростовують наведені у позові обставини, зокрема, первинних документів в підтвердження часткового або повного погашення заборгованості, суду не подано.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 5657,59 грн основного боргу та 732,70 грн пені є правомірними, обґрунтованими, документально підтвердженими, Відповідачем не запереченими і належним чином не спростованими, а отже, такими, що підлягають задоволенню. В інших вимогах позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.3 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відтак, оскільки Відповідач не звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України „Про судовий збір, судовий збір підлягає стягненню з Відповідача в сумі 1604,57 грн.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 2, 43, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Оболонська, буд. 72, гуртожиток, код НОМЕР_1) на користь управління комунальної власності Броварської міської ради (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Воззєднання, код 24209727) 5657,59 грн (пять тисяч шістсот пятдесят сім гривень пятдесят девять копійок) основного боргу та 732,70 грн (сімсот тридцять дві гривні сімдесят копійок) пені.

3. Стягнути фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Оболонська, буд. 72, гуртожиток, код НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України 1604,57 грн (одну тисячу шістсот чотири гривні пятдесят сім копійок) витрат по сплаті судового збору.

4. В інших вимогах у позові відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30 листопада 2015 року

Суддя О.О. Третьякова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.