ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р. Справа № 914/1885/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Мельник Г.І.

ОСОБА_1

при секретарі Юрчук О. В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт, м.Гадяч Полтавська область

на рішення господарського суду Львівської області від 25.08.2015р. (суддя Крупник Р.В.)

у справі №914/1885/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Молочна компанія Галичина, м.Львів

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю Люс-Три, м.Львів

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт, м.Гадяч, Полтавська область

про стягнення 98 639,81грн., з яких 75 561,15грн. пені, 3 778,06грн. 3% річних, 19 300,60грн. інфляційних втрат (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог)

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 по довіреності б/н від 07.08.2015р.

від відповідача 1: не зявився

від відповідача 2 (апелянта): ОСОБА_3 по довіреності №38 від 16.11.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 25.08.2015р. зменшені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Молочна компанія Галичина, м.Львів задоволені повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Молочна компанія Галичина 75 561,15 грн. пені, 3 778,06 грн. 3% річних, 19 300,60 грн. інфляційних втрат та 1 972,80 грн. судового збору.

Товариство з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт, м.Гадяч Полтавська область, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернулось з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин та доказів, що мають значення для справи, та просить його скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при винесенні рішення безпідставно замінив первісного позивача його правонаступником. З посиланням на ст.ст.512, 516 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кредитор у зобов'язанні може бути змінений без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, та на п.9.4 укладеного між сторонами договору про відступлення права вимоги, скаржник вважає неможливим заміну позивача його правонаступником, оскільки вказаним пунктом договору передбачено, що відступлення права вимоги та/або переведення боргу за договором однією із сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього з іншою стороною. Одночасно, апелянт вважає, що суд неправомірно прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, оскільки така заява не може прийматися судом без відповідних доказів її направлення на адресу інших сторін у справі, зокрема, скаржник вказує на те, що він відповідну заяву не отримував, відтак це є порушенням норм матеріального права, і рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

18.11.2015р. на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від 17.11.2015р., в якому позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт, з огляду на те, що останнім було сплачено суму заборгованості за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу №23/03-15 від 23.03.2015р. безпосередньо на рахунок ТОВ "МК "Галичина", тобто правонаступника ПАТ "Галичина", що, в свою чергу, спростовує твердження апелянта про безпідставність заміни позивача правонаступником. Скаржник, на думку позивача, такими діями погодився з умовами договору про відступлення права вимоги та виконав його умови, оплативши основний борг. Одночасно, позивач зауважує, що апелянт на сьогоднішній день вказаний вище договір не оскаржував, тому такий є чинний і виконаний в частині сплати суми основного боргу. Відтак, позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

У судових засіданнях 18.11.2015р. та 02.12.2015р. представник відповідача 2 (апелянта) підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення господарського суду Львівської області і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт відмовити.

У судових засіданнях 18.11.2015р. та 02.12.2015р. представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу від 17.11.2015р.

У судові засідання 18.11.2015р. та 02.12.2015р. представник відповідача 1 не з'явився. Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення з відповідною ухвалою суду. Про наявність поважних причин неявки у судове засідання апеляційної інстанції уповноваженого представника суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.22, 96 ГПК України, не скористався.

Представником Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт подано клопотання про зупинення провадження у справі. В обгрунтування даного клопотання представник відповідача 2 зазначає, що його довіритель звернувся до господарського суду Львівської області про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного між ПрАТ «Галичина» та ТОВ «Молочна компанія «Галичина». Відтак, відповідач2 вважає, що дані справи є повязані, та судом можуть бути встановлені обставини, що вплинуть на вирішення даної справи.

Представник позивача заперечив проти задоволення даного клопотання, оскільки, на думку позивача, відповідач2 вчиняє дані дії для затягування часу.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні даного клопотання за безпідставністю, оскільки доказів того що на момент розгляду клопотання існує судова справа про визнання недійсним відповідного договору про відступлення права вимоги, суду не надано.

Відповідно ст.99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.102 ГПК України, апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Дослідивши докази матеріалів справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.03.2015р. між Приватним акціонерним товариством Галичина (правонаступником якого є позивач) та відповідачем 2 укладено Договір купівлі-продажу №23/03-15 (далі по тексту Договір), за умовами п. 1.1. якого продавець зобовязується продати (передати у власність) покупцю, а покупець зобовязується прийняти та оплатити молоко коровяче незбиране охолоджене.

Господарським судом встановлено, що на виконання вказаного Договору ПрАТ Галичина було передано, а відповідачем 2 прийнято товар на загальну суму 674 816,60 грн. за період з 23.03.2015р. по 19.04.2015р., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Згідно п.п.2.4., 3.3. Договору оплата за кожну партію товару здійснюється покупцем протягом 10 (десяти) календарних днів після передачі товару. Підставою для оплати за товар є пакет документів: рахунок, видаткова накладна, податкова накладна, сертифікат відповідності, сертифікат якості, товаротранспортна накладна, акт звірки.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем 2 умов Договору позивач звернувся з позовом про солідарне стягнення з відповідачів 624 518,10 грн. заборгованості. Однак, внаслідок сплати відповідачем 2 суми основного боргу, позивачем було зменшено позовні вимоги в цій частині та збільшено вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, зокрема, за несвоєчасне виконання зобовязання позивач просив стягнути з відповідача 2: 75 561,15 грн. пені, 3 778,06 грн. 3% річних та 19 300,60 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст.174 ГК України господарське зобов'язання виникає, зокрема, з господарського договору.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобовязань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 2.4. договору сторони погодили, що оплата за прийнятий товар здійснюється покупцем протягом 10 календарних днів з моменту його отримання.

Частина 1 статті 530 ЦК України зазначає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що відповідач 2 не сплатив кошти за одержаний товар у передбачений договором строк, тому він є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань зазначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.4. Договору визначено, що за несвоєчасну оплату за отриманий товар покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення, від суми боргу за кожний день прострочення платежу.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, апеляційний господарський суд вважає, що господарський суд дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 2 3% річних у сумі 3 778,06 грн., інфляційних втрат у сумі 19 300,60 грн. та 75 561,15 грн. пені, оскільки відповідач 2 прострочив виконання грошового зобов'язання, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат є законним, а їх розрахунок, наявний в матеріалах справи, є арифметично вірним.

Враховуючи викладене, перевіривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, надавши належну оцінку всім наявним у справі доказам, повною мірою дослідивши всі обставини справи, норми чинного законодавства України, колегія суддів вважає, що господарський суд Львівської області правильно застосував норми матеріального права та процесуального права і дійшов вірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог позивача.

Стосовно тверджень апелянта, на яких ґрунтується апеляційна скарга, щодо того, що він не був належним чином повідомлений про заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, то такі твердження не є обґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявні докази направлення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт, м.Гадяч Полтавська область відповідної заяви. Відтак, господарський суд Львівської області дійшов вірного висновку щодо прийняття відповідної заяви до розгляду, оскільки така відповідає вимогам, передбаченим ст.22 ГПК України, тому твердження апелянта, викладені в апеляційній скарзі в обґрунтування підстав скасування рішення господарського суду, не приймаються колегією суддів до уваги, як необґрунтовані.

Щодо доводів апелянта стосовно безпідставності заміни позивача його правонаступником у зв'язку з тим, що відступлення права вимоги та/або переведення боргу за договором однією із сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього з іншою судом до уваги не приймаються, оскільки є такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Апелянт сплутав поняття заміни сторони правонаступником, передбачене нормами чинного процесуального законодавства та заміну сторони у зобов'язанні, передбачене нормами матеріального права, тому доводи скаржника залишаються судом без задоволення.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, і, всупереч вищевказаним нормам ГПК України, скаржником не подано доказів, які б спростовували факти, викладені у позовній заяві, а твердження, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, надавши належну оцінку всім наявним у справі доказам, повною мірою дослідивши всі обставини справи, норми чинного законодавства України, судова колегія апеляційної інстанції дійшла до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт, м.Гадяч Полтавська область підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 25.08.2015р. по справі №914/1885/15 залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Білогіря молокопродукт, м.Гадяч Полтавська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Львівської області від 25.08.2015р. по справі №914/1885/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Львівський апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Повний текст постанови складено 03.12.2015р.

Головуючий суддя Б.Д. Плотніцький

Судді Г.І. Мельник

ОСОБА_1