ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015 року Справа № 904/6795/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Крицькій Я.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 14.08.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_2 юрисконсульт претензійно-позовного бюро юридичного відділу правового управління, довіреність №95 від 02.06.2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 року у справі №904/6795/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат", м. Докучаєвськ Донецької області

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення 971792 грн. 15 коп.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" суму основного боргу 541 808,77 грн., інфляційні нарахування у сумі 398 822,70 грн., 3% річних у сумі 20 974,68 грн. та пеню у сумі 10 186,00 грн. Судові витрати по справі позивач просив покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 року у справі №904/6795/15 (суддя Воронько Д.В.) позов задоволений частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" на користь Приватного акціонерного товариства "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" 541 808,77 грн. основного боргу, 398 822,70 грн. інфляційних нарахувань, 20 974,68 грн. 3% річних та 8 452,22 грн. пені та 19 401,17 грн. витрат по сплаті судового збору

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №119/13-0759-02 від 18.03.2013 року в частині своєчасної та повної оплати отриманих ресурсів згідно ОСОБА_3 №2 від 14.02.2014 року за актом прийому-передачі № 90361551 від 18.02.2014 року на суму 670 388,98 грн. Оскільки позивачем зарахований невикористаний залишок авансового платежу минулого періоду у сумі 128 580,21 грн., місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині суми основного боргу у розмірі 541 808,77 грн. Враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобовязання, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, місцевим господарським судом задоволені вимоги про стягнення 3% річних за період з 29.03.2014 року по 13.03.2015 року у сумі 20 974,68 грн. та втрат від інфляції за період з березня 2014 року по травень 2015 року у сумі 398 822,70 грн. За порушення строків оплати, на підставі пункту 7.2 договору, місцевий господарський суд дійшов до висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 8 452,22 грн. за період з 13.07.2014 року по 21.08.2014 року, згідно здійсненого перерахунку з урахуванням приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Дзержинського" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 року по справі №904/6795/15 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку щодо виконання позивачем зобовязань за договором поставки №119/13-0759-02 від 18.03.2013 року згідно ОСОБА_3 №2 від 14.02.2014 року. Апелянт зазначає, що всі істотні умови ОСОБА_3 №2 були узгоджені сторонами у квітні 2014 року (дата ОСОБА_3 14.02.2014 року лише відповідає даті реєстрації проекту вказаної ОСОБА_3 на підприємстві), тому станом на час спірної поставки (18.02.2014 року) сторонами не було узгоджено всіх істотних умов щодо її поставки за договором поставки №119/13-0759-02 від 18.03.2013 року. Апелянт звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що акт приймання-передачі №90361551 від 18.02.2014 року містить посилання на договір №119 від 18.03.2013 року, який між сторонами не укладався, тому не може бути доказом поставки товару за договором №119/13-0759-02 від 18.03.2013 року. Отриманий відповідачем вантаж був доставлений залізницею згідно залізничних накладних №49198989 та №49199219, в графі "Календарний штемпель одержання вантажу. Вантаж отримав" зазначено 19.02.2014 року, тому безпідставним є твердження про отримання відповідачем товару 18.02.2014 року. Крім того, в залізничних накладних в графі "найменування вантажу" власником зазначено ДП "Трансгарант Україна", а не позивач. Відповідач зазначає, що матеріалами справи не підтверджується факт здійснення часткової оплати у сумі 128 580,21 грн. у вигляді залишку невикористаного авансового платежу минулого періоду. Також апелянт не погоджується із нарахуванням інфляційних втрат.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 року у справі №904/6795/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є., розгляд скарги призначений у судове засіданні на 03.12.2015 року.

Розпорядженням в.о. голови суду від 02.12.2015 року у зв'язку із перебуванням на лікарняному судді Коваль Л.А. - члена постійно діючої колегії суддів, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пархоменко Н.В. (доповідач), суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.12.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 року у справі №904/6795/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В., суддів Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

У судовому засіданні, яке відбулося 03.12.2015 року представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі.

02.12.2015 року від Приватного акціонерного товариства "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" надійшов (електронною поштою) відзив на позов, в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Приватне акціонерне товариство "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" вважає безпідставними твердження апелянта про те, що ОСОБА_3 №2 узгоджено лише у квітні 2014 року, оскільки умови ОСОБА_3 визначають строк поставки товару у лютому 2014 року. Відповідно до пункту 2 ОСОБА_3 №2 умови поставки FСА ст. Оленівка Донецької залізниці, тому штемпелі станції кінцевого прибуття вантажу не підтверджують дату виконання позивачем зобовязань за договором №119/13-0759-02 від 18.03.2013 року. В залізничних накладних ДП "Трансгарант Україна" зазначене як власник вагонів, у яких здійснювалося перевезення вантажу, при цьому вантаж переданий для перевезення саме позивачем на виконання умов договору. Що стосується номеру договору, то відповідно до практики ділового документообігу допускається зазначення подвійного номеру договору, який складається із двох частин: одна заповнюється постачальником (у даному випадку: 119), а інша покупцем (у даному випадку: 13-0759-02), тому відсутні підстави стверджувати, що в акті вказаний договір, який сторонами взагалі не укладався. Також, позивач зазначає, що втрати від інфляції нараховані відповідно до приписів постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" та листа Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р.

У судовому засіданні 03.12.2015 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 18.03.2013 року між Приватним акціонерним товариством "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (покупець) був укладений договір поставки №119/13-0759-02, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобовязується передати у власність покупця флюсо-доломітну продукцію виробництва ПрАТ "ДФДК" (надалі ресурси), а покупець прийняти та оплатити ресурси на умовах, передбачених договором.

Кількість, номенклатура ресурсів зазначаються в специфікації до договору, яка є невід ємною його частиною (пункт 2.1 договору).

Відповідно до пункту 10.3 договору (у редакції додаткової угоди №1 від 25.02.2014 року) договір набирає чинності з 01.04.2013 року та діє до 31.03.2015 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від прийнятих на себе зобов'язань (в тому числі й гарантійних) відповідно до цього договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору поставка ресурсів здійснюється транспортом зазначеним у ОСОБА_3. Постачальник зобовязується поставити ресурси на умовах поставки, зазначених у ОСОБА_3 у відповідності до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року. Строк поставки ресурсів зазначається у ОСОБА_3 (пункт 3.2 договору).

Сторонами узгоджені та підписані ОСОБА_3 до договору: №1 від 25.02.2014 року на поставку вапняку флюсового звичайного марки С-1, С-2, фракції 20-50 мм, та вапняку флюсового доломітізірованої марки КДУ-1, КДУ-2, фракції 20-50 мм у липні 2013 року та №2 від 14.02.2014 року на поставку вапняку флюсового звичайного марки С-1, С-2, фракції 20-50 мм у кількості 7300,000 тон у лютому 2014 року.

За умовами специфікації №2 від 14.02.2014 року постачання ресурсів здійснюється залізничним транспортом. Ресурси постачаються на умовах FСА станція Оленівка Донецької залізниці у відповідності до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року.

Датою поставки є дата календарного штемпеля станції відправлення на залізничній квитанції (пункт 7 ОСОБА_3 №2 від 14.02.2014 року).

На виконання умов договору поставки №119/13-0759-02 від 18.03.2013 року та ОСОБА_3 №2 від 14.02.2014 року Приватне акціонерне товариство "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" здійснило поставку вапняку флюсового фракції 20-50 мм у кількості 3771,40 т на суму 670 388,98 грн.

Поставка вапняку флюсового фракції 20-50 мм у кількості 3771,40 т на суму 670 388,98 грн. підтверджується залізничними накладними №49198989 та №49199219, відповідно до яких 18.02.2014 року Приватне акціонерне товариство "Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" відправило Публічному акціонерному товариству "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" вапняк флюсовий фракції 20-50 мм зі станції Оленівка Донецької залізниці (а.с. 25 - 30).

По факту поставки вапняку флюсового фракції 20-50 мм сторонами був підписаний акт прийому-передачі №90361551 від 18.02.2014 року з такими додатками: рахунок-фактура №90361551 від 18.02.2014 року, податкова накладна №84 від 18.02.2014 року, сертифікат якості, копії накладних №49198989 та №49199219 (а.с. 16).

Відповідно до пункту 5 ОСОБА_3 №2 від 14.02.2014 року оплата за кожну партію ресурсу проводиться покупцем протягом 3-х календарних днів після дати виставлення рахунку. Покупець не має права відмовитись від оплати товару після виставлення постачальником рахунку.

Причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №119/13-0759-02 від 18.03.2013 року згідно ОСОБА_3 №2 від 14.02.2014 року.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивачем заявлена до стягнення заборгованість за поставлений товар за договором поставки №119/13-0759-02 від 18.03.2013 року згідно ОСОБА_3 №2 від 14.02.2014 року у сумі 541 808,77 грн. (в рахунок вартості поставки позивачем зараховано суму 128 580,21 грн. у вигляді залишку невикористаного авансового платежу минулого періоду (670 388,98 грн. 128 580,21 грн.).

З огляду на положення умов договору поставки №119/13-0759-02 від 18.03.2013 року, пункту 5 ОСОБА_3 №2 від 14.02.2014 року строк оплати поставленого товару за спірною поставкою є таким, що настав.

Доказів оплати поставленого товару відповідач до суду не надав, доводи, наведені в обґрунтування позову не спростовував.

За викладеного є правомірним висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 541 808,77 грн.

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 7.2 договору у разі порушення більше ніж на 30 календарних днів строку оплати ресурсів, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період.

За порушення строків оплати поставленого товару позивачем заявлена до стягнення пеня у сумі 10 186,00 грн. за період з 13.07.2014 року по 30.08.2014 року.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (пункт 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань"

Місцевим господарським судом здійснений перерахунок пені з урахуванням приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, а саме за період з 13.07.2014 року по 21.08.2014 року на суму 8 452,22 грн.

Апеляційний господарський суд погоджується із таким розрахунком місцевого господарського суду та вважає його правильним, при цьому апеляційний господарський суд враховує також, що сума нарахованої пені у розмірі 0,04% від суми заборгованості, є меншою, ніж у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено про стягнення з відповідача 3% річних за період з 29.03.2014 року по 13.07.2015 року у сумі 20 974,68 грн. та втрати від інфляції за період з березня 2014 року по травень 2015 року у сумі 398 822,70 грн.

За приписами пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Враховуючи наявність прострочення грошового зобовязання, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних за період з 29.03.2014 року по 13.07.2015 року у сумі 20 974,68 грн. та втрат від інфляції за період з березня 2014 року по травень 2015 року у сумі 398 822,70 грн.

При цьому апеляційний господарський суд враховує, що втрати від інфляції нараховані відповідно до приписів пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" та листа Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р, тому посилання апелянта на неправильність нарахування втрат від інфляції є безпідставними та відхиляються апеляційним господарським судом.

Матеріалами справи спростовуються доводи апелянта про те, що спірну поставку здійснено до фактичного підписання ОСОБА_3 №2, яку, за доводами апелянта, узгоджено лише у квітні 2014 року. Так, умови ОСОБА_3 №2 від 14.02.2014 року регулюють питання поставки, строк якої лютий 2014 року, доказів зміни строку поставки ресурсів у встановленому законом порядку відповідачем до суду не надано.

Надана до суду відповідачем ОСОБА_3 №2 від 14.02.2014 року, яка на звороті містить узгодження посадових осіб Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" з датами пізнішими ніж 14.02.2014 року, не спростовує укладення вказаної ОСОБА_3 пізніше 14.02.2014 року. Наданий позивачем ОСОБА_4 підприємства про Порядок ведення договірної роботи є внутрішнім документом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського". Доказів повідомлення позивача про неузгодженість умов ОСОБА_3 №2 від 14.02.2014 року станом на час здійснення спірної поставки матеріали справи не містять.

Оскільки умовами ОСОБА_3 №2 від 14.02.2014 року визначено, що поставка здійснюється на умовах FСА ст. Оленівка Донецької залізниці, а датою поставки є дата календарного штемпелю станції відправлення, датою поставки вапняку флюсового фракції 20-50 мм у кількості 3771,40 т на суму 670 388,98 грн. є 18.02.2014 року.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що договір №119 від 18.03.2013 року (який зазначений в акті прийому-передачі №90361551 від 18.02.2014 року) та спірний договір №119/13-0759-02 від 18.03.2013 року є одним договором. Невідповідність номеру договору поставки в акті прийому-передачі №90361551 від 18.02.2014 року виникла внаслідок подвійної реєстрації вказаного договору як позивачем (119) так і відповідачем (13-0759-02).

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника про те, що в залізничних накладних значиться ДП "Трансгарант Україна", оскільки згідно умов договору поставки №119/13-0759-02 від 18.03.2013 року та ОСОБА_3 №2 від 14.02.2014 року поставка здійснюється залізничним транспортом, а в графі 20 залізничних накладних "найменування вантажу" ДП "Трансгарант Україна" зазначений як власник вагонів, а не продукції.

Відхиляються апеляційним господарським судом і доводи скаржника щодо недоведеність факту здійснення часткової оплати у сумі 128 580,21 грн. у вигляді залишку невикористаного авансового платежу минулого періоду. Так, матеріалами справи підтверджується факт поставки відповідачу вапняку на суму 670 388,98 грн., враховуючи, що позивачем заявлена до стягнення заборгованість лише у сумі 541 808,77 грн. (в рахунок вартості поставки позивачем зараховано суму 128 580,21 грн. у вигляді залишку невикористаного авансового платежу минулого періоду), спір вирішувався у межах позовних вимог (щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 541 808,77 грн.).

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви покладаються на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись статтями 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 року у справі №904/6795/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 року у справі №904/6795/15 залишити без змін.

Повна постанова складена 04.12.2015 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя В.О. Кузнєцов

Суддя А.Є. Чередко