номер провадження справи 6/136/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.12.2015 Справа № 908/5048/15

За позовом Фермерського господарства „Яровіт (вул. 30 років Перемоги, буд. 9, с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, 71673)

До Головного управління Держземагентства у Запорізькій області (вул. Парамонова, буд. 15, м. Запоріжжя, 69059)

Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (вул. Українська, буд. 50, м. Запоріжжя, 69095)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору на стороні відповідачів: Василівська районна державна адміністрація (вул. Чекістів, буд. 4, м. Василівка Запорізької області, 71600)

Про визнання недійсним рішення Головного управління Держгеокадастру Запорізькій області про заперечення у поновленні договору оренди землі від 23.05.2005 року (зареєстрованого 19.07.2005р. за № 07), викладеного у листі повідомленні від 17.07.2015 року № 27-8-0.4-810/25-15,

визнання укладеною додаткової угоди між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області та фермерським господарством Яровіт про поновлення договору оренди землі від 23.05.2005 року (зареєстрованого 19.07.2005 року за № 07) в наведеній позивачем редакції

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1 дов. б/н від 14.09.2015р.

Від відповідача 1 (Держземагентство): ОСОБА_2 дов. № 24 від 04.11.2015р.

Від відповідача 2 (Держгеокадастру): ОСОБА_2 дов. № 26 від 10.11.2015р.

Від третьої особи: не зявився

Розглянувши матеріали справи за позовом Фермерського господарства „Яровіт с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області до Головного управління Держземагентства у Запорізькій області м. Запоріжжя та Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області м. Запоріжжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору на стороні відповідачів: Василівська районна державна адміністрація м. Василівка Запорізької області, про визнання недійсним рішення Головного управління Держгеокадастру Запорізькій області про заперечення у поновленні договору оренди землі від 23.05.2005 року (зареєстрованого 19.07.2005р. за № 07), викладеного у листі повідомленні від 17.07.2015 року № 27-8-0.4-810/25-15, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач в позовній заяві просить визнати недійсним рішення другого відповідача про заперечення у поновленні договору оренди землі від 23.05.2005 року (зареєстрованого 19.07.2005р. за № 07), викладеного у листі повідомленні від 17.07.2015 року № 27-8-0.4-810/25-15, а також визнати укладеною додаткову угоду між другим відповідачем та позивачем.

Позивач надавав суду заяву, в який остаточно просить: визнати недійсним рішення другого відповідача про заперечення у поновленні договору оренди землі від 23.05.2005 року (зареєстрованого 19.07.2005р. за № 07), викладеного у листі повідомленні від 17.07.2015 року № 27-8-0.4-810/25-15, визнати укладеною додаткову угоду між другим відповідачем та позивачем, та визнати договір оренди землі від 23.05.2005 року поновленим на строк 10 (десять) років, на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Заява позивача була прийнята судом, оскільки заявлена відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Від позивача надішли письмові пояснення від 01.12.2015 року, в яких він зазначає: 1. Щодо залежності права на поновлення умов договору оренди землі від наявності агрохімічного паспорту земельної ділянки. Відповідно до змісту Порядку ведення агрохімічного паспорта поля земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 536 від 11.10.2011р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2011р. за № 1517/20255 відповідно до якого наявність агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки є обов'язковою при передачі земельних ділянок у власність, користування, наданні дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки, консервації та рекультивації земель і в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до п. 1.3 зазначеного Порядку, агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки є результатом агрохімічної паспортизації всіх земель сільськогосподарського призначення, яка проводиться з метою державного контролю за зміною показників родючості, забруднення ґрунтів токсичними речовинами і радіонуклідами, раціонального використання земель сільськогосподарського призначення. Згідно зі ст. 16 Закону України "Про охорону земель" до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у галузі охорони земель, належать зокрема забезпечення проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення. Згідно Указу Президента України від 02.12.1995р. № 1118 "Про суцільну агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарського призначення", обов'язок суцільної агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення не покладається на землекористувачів. Враховуючи викладене, позивач вважає, що його право на поновлення договору оренди земельної ділянки не може бути поставлене в залежність від наявності агрохімічного паспорту, оскільки орендар не є тим суб'єктом який повинен забезпечити агрохімічну паспортизацію відповідної земельної ділянки. 2. Щодо обґрунтування права позивача на звернення до господарського суду з позовними вимогами щодо визнання договору поновленим а додаткової угоди укладеною. Відповідно до положень ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Відповідачі фактично не спростовують обставини продовження користування орендарем земельною ділянкою після закінчення терміну дії договору та не направлення ними в місячний термін на адресу орендаря листа - повідомлення про заперечення у поновленні договору, відтак законодавець визнає такий договір поновленим, проте орендодавець зволікає з укладенням додаткової угоди, обов'язковість укладення якої передбачено Законом, що зумовлює наявність позовної вимоги про визнання її укладеною, так як на думку позивача її проект відхилений безпідставно, і зазначені дії орендодавця є предметом оскарження. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів являється визнання права. Відповідач, зволікаючи з поновленням договору оренди порушує права позивача, відтак ефективним та передбаченим законом способом захисту права є ухвалення судом рішення про поновлення договору (визнання права за позивачем). Відповідно до роз'яснень викладених в п.п. 1.3. та 2.18. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин»: 1.3. У порядку господарського судочинства вирішенню підлягають такі категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 ЦК України, глав 27, 29, 33, 34 ЦК України та глави 15 ГК України, розділів III-V ЗК України: ... - що виникають з укладення, зміни, розірвання, виконання договору оренди земельних ділянок, інших договорів користування земельними ділянками, в тому числі спори про стягнення заборгованості з орендної плати за договорами на користування земельною ділянкою. Щодо обраного позивачем способу захисту своїх прав (визнання додаткової угоди укладеною), вважаю що він узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в Постанові від 10.10.2012р. у справі № 6-11 Оце 12, при цьому слід зазначити, що у даному випадку нормативним актом обов'язкової дії є норма ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Зазначеної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанови від 08.09.2015р. у справі № 910/5527/15-г, від 13.08.2015р. у справі № 922/5762/14, від 02.11.2015р. у справі №908/257/15-г). Щодо застосування у судовій практиці положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі» необхідно враховувати правову позицію Верховного Суду України викладену в Постанові від 25.02.2015р. у справі № 6-219цс. Враховуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від першого відповідача надійшов відзив на позовну заяву вих. б/н від 05.10.2015 року, в якому він зазначає про те, що в задоволенні вказаного позову необхідно відмовити повністю, виходячи з наступних підстав та обставин. По-перше, Головне управління Держземагенства у Запорізькій області (надалі перший відповідач) поділяє правову позицію, яка була сформована під час розгляду чисельних судових справ, в частині, що положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо переважного права орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк не можуть бути примусом для власника земельної ділянки і передбачають право, а не обов'язок на переукладення договору оренди, враховуючи при цьому статті 6, 203, 316, 317, 319, 321, 651 ЦК України щодо свободи договору, укладення його за наявності вільного волевиявлення особи, непорушності права власності та здійснення цього права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору. Зокрема, з точки зору першого відповідача, вищезазначена правова позиція, в першу чергу, базується на наступних фундаментальних засадах цивільного законодавства: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (стаття 203 ЦК України); правом власності є право особи наріч(майно),яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 316 ЦК України); власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України); власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). По-друге, статтею 122 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Отже, нормами вказаної статті передбачено, що розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності належить до виключних повноважень органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин. На думку першого відповідача, у разі задоволення позовних вимог в частині визнання укладеною додаткової угоди між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області та ФГ «Яровіт» про поновлення договору оренди землі від 23.05.2005р., суд першої інстанції візьме на себе невластиві йому функції суб'єкта владних повноважень та порушить норми матеріального права, а саме: ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України. По-третє, змістом пункту 2 ст. 792 Цивільного кодексу України встановлюється, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Аналогічна норма встановлена і статтею 93 Земельного кодексу України, якою, серед іншого передбачено, що відносини, повязані з орендою землі, регулюються законом. Тобто, зі змісту вищенаведених нормативно-правових актів випливає, що спеціальним законом, який регулює відносини щодо найму (оренди) землі, є Закон України «Про оренду землі». При цьому порядок поновлення договору оренди землі визначений статтею 33 цього Закону. За приписами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Отже, для застосування частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити, серед іншого, факт належного виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору. Пунктом 31 договору оренди землі від 23.05.2005 року, укладеного між Василівською районною державною адміністрацією та селянським - фермерським господарством «Яровіт» (позивачем у справі), передбачені наступні умови використання земельної ділянки: приступати до використання земельної ділянки орендар має право після державної реєстрації договору оренди; орендар зобов'язаний виконувати встановлені щодо об'єкта оренди зобов'язання, додержуватись вимог, встановлених статтею 22 цього закону, та виконувати обов'язки відповідно до умов договору оренди і Земельного кодексу України, тощо. Обов'язки землекористувачів визначені статтею 96 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до ч. 1 згаданої статті землекористувачі зобов'язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; є) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. 18.06.2015 року позивач заявою від 18.06.2015р. повідомив про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк. При цьому, вказаний письмовий доказ наявний в матеріалах справи, не містить жодних відомостей щодо належного виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору, тобто, орендар у своєму зверненні навіть не зазначив (не задекларував) про належне виконання обов'язків за умовами договору. Також, жодних доказів з цього приводу орендар не надав орендодавцю. Відсутні ці докази і в матеріалах судової справи № 908/5048/15. Отже, позивач ані під час звернення до першого відповідача, ані під час триваючого розгляду даної судової справи, не довів та не обґрунтував свої позовні вимоги в частині наявності в нього переважного права на поновлення договору оренди, у зв'язку з належним виконанням ним своїх обов'язків за умовами договору. Зокрема, орендар не довів, не надав докази та навіть не повідомив про те, що він належно виконує свої обов'язки за умовами договору щодо: а) забезпечення використання землі за цільовим призначенням; б) додержання вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасної сплати орендної плати; г) не порушення прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищення родючості ґрунтів та зберігання інших корисних властивостей землі; д) своєчасного надання відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування даних про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; є) дотримання правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігання геодезичних знаків, протиерозійних споруд, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Неналежне виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору за приписами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» позбавляє позивача переважного права на поновлення договору оренди землі від 23.05.2005р. Все вищевикладене свідчить та підтверджується матеріалами справи, що під час розгляду заяви позивача від 18.06.2015р. та подання позову до господарського суду, вказаним господарством не було доведено обставину належного виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору. Дана обставина, на думку першого відповідача, має ключове значення для справи, оскільки нормативно доводить наявність або відсутність переважного права орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не виконав свій процесуальний обов'язок в частині доведення обставини належного виконання ним своїх обов'язків за умовами договору, а відтак, не довів своє переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк. Відповідно до ст. 84 ГПК України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Беручи до уваги вищенаведені обставини та підстави, керуючись ст. 84 ГПК України, перший відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ФГ «Яровіт» повністю.

Також, від першого відповідача надійшли письмові пояснення на позов вих. б/н від 05.10.2015 року, в яких зазначено слідуюче: Головне управління Держземагентства вважає, що позивач не належно виконував свої обов'язки за умовами договору в частині додержання вимог законодавства про охорону довкілля. Так, пунктом 31 договору оренди землі від 23.05.2005р., укладеного між Василівською районною державною адміністрацією та селянським - фермерським господарством «Яровіт» (позивачем), серед іншого, передбачені наступні умови використання земельної ділянки: «Орендар зобов'язаний виконувати встановлені щодо об'єкта оренди зобов'язання, додержуватись вимог, встановлених статтею 22 цього закону, та виконувати обов'язки відповідно до умов договору оренди і Земельного кодексу України». Обов'язки землекористувачів визначені статтею 96 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до ч. 1 згаданої статті землекористувачі зобов'язані додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля. Статтею 2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством. Правові, економічні та соціальні основи охорони земель з метою забезпечення їх раціонального використання, відтворення та підвищення родючості ґрунтів, інших корисних властивостей землі, збереження екологічних функцій ґрунтового покриву та охорони довкілля визначені Закону України «Про охорону земель» (далі по тексту - Закон). Вимоги до власників і землекористувачів, у тому числі орендарів, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності встановлені статтею 35 згаданого закону. Так, вказаною статтею, серед іншого, передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані: дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов'язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів. Відповідно до ст. 37 Закону з метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення. Форму агрохімічного паспорта та порядок його ведення встановлює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Єдину процедуру виготовлення, видачі та застосування агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки встановлено Порядком ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки (надалі - Порядок), затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 11.10.2011р. № 536. Пунктом 3.5. Порядку встановлено, що наявність агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки є обов'язковою при передачі земельних ділянок у власність, користування, наданні дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки, консервації та рекультивації земель і в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно п. 1.5. Порядку агрохімічна паспортизація орних земель здійснюється через кожні 5 років, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень - через кожні 5-10 років і є обов'язковою для всіх землевласників та землекористувачів. Аналогічна норма передбачена і ст. 54 Закону. Так, за приписами згаданої статті агрохмімічна паспортизація орних земель здійснюється через кожні 5 років, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень - через кожні 5-10 років. Також, перший відповідач вказує, що ідентичні вимоги діяли і на момент укладення договору оренди землі від 23.05.2005р. Зокрема, п. 6 Положення про агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства сільського господарства і продовольства України від 30.11.1993 року № 321, передбачалося, що агрохімічне обстеження ґрунтів проводиться через 5 років і є обов'язковим для всіх землевласників. Згідно п. 9 Положення Показники в паспорті поновлюються через кожні 5 років. Висновки про зміну показників подаються до органів державної виконавчої влади для відповідного реагування. Пунктом 10 Положення встановлював, що наявність паспорта є обов'язковою при передачі земельних ділянок у власність, наданні їх у користування, визначенні розміру земельного податку, встановленого статтями 17, 19 і 36 Земельного кодексу України. Беручи до уваги вищенаведені обставини та підстави, перший відповідач вважає, що внаслідок не виготовлення агрохімічного паспорта поля позивачем, як землекористувачем, порушено вимоги ст. 35 Закону «Про охорону земель» в частині недотримання стандартів, нормативів при здійсненні агрохімічних заходів, пов'язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів, а відтак, неналежно виконано свої обов'язки за умовами договору в частині додержання вимог законодавства про охорону довкілля.

Від другого відповідача надійшов відзив на позовну заяву вих. б/н від 05.10.2015 року, в якому він вважає, що в задоволенні вказаного позову необхідно відмовити повністю, виходячи з наступних підстав та обставин: По-перше, другий відповідач поділяє правову позицію, яка була сформована під час розгляду чисельних судових справ, в частині, що положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо переважного права орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк не можуть бути примусом для власника земельної ділянки і передбачають право, а не обов'язок на переукладення договору оренди, враховуючи при цьому статті 6, 203, 316, 317, 319, 321, 651 ЦК України щодо свободи договору, укладення його за наявності вільного волевиявлення особи, непорушності права власності та здійснення цього права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору. Зокрема, з точки зору управління, вищезазначена правова позиція в першу чергу базується на наступних фундаментальних засадах цивільного законодавства: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (стаття 203 ЦК України); правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 316 ЦК України); власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України); власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). По-друге, статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Отже, нормами вказаної статті передбачено, що розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності належить до виключних повноважень органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин. На думку другого відповідача, у разі задоволення позовних вимог в частині визнання укладеною додаткової угоди між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області та ФГ «Яровіт» про поновлення договору оренди землі від 23.05.2005р., суд першої інстанції візьме на себе невластиві йому функції суб'єкта владних повноважень та порушить норми матеріального права, а саме ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України. По-третє, змістом пункту 2 ст. 792 Цивільного кодексу України встановлюється, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Аналогічна норма встановлена і статтею 93 Земельного кодексу України, якою, серед іншого передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Тобто, зі змісту вищенаведених нормативно-правових актів випливає, що спеціальним законом, який регулює відносини щодо найму (оренди) землі, є Закон України «Про оренду землі». При цьому, порядок поновлення договору оренди землі визначений статтею 33 цього Закону. За приписами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити, серед іншого, факт належного виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору. Пунктом 31 договору оренди землі від 23.05.2005р., укладеного між Василівською районною державною адміністрацією та селянським - фермерським господарством «Яровіт» (далі по тексту - ФГ «Яровіт»), передбачені наступні умови використання земельної ділянки: приступати до використання земельної ділянки орендар має право після державної реєстрації договору оренди; орендар зобов'язаний виконувати встановлені щодо об'єкта оренди зобов'язання, додержуватись вимог, встановлених статтею 22 цього закону, та виконувати обов'язки відповідно до умов договору оренди і Земельного кодексу України, тощо. Обов'язки землекористувачів визначені статтею 96 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до ч. 1 згаданої статті землекористувачі зобов'язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; є) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. 18.06.2015 року ФГ «Фаворіт» заявою від 18.06.2015р. повідомило про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк. При цьому вказаний письмовий доказ, наявний в матеріалах справи, не містить жодних відомостей щодо належного виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору, тобто, орендар у своєму зверненні навіть не зазначив (не задекларував) про належне виконання обов'язків за умовами договору. Також, жодних доказів з цього приводу орендар не надав орендодавцю. Відсутні ці докази і в матеріалах судової справи № 908/5048/15. Отже, позивач ані під час звернення до другого відповідача, ані під час триваючого розгляду даної судової справи, не довів та не обґрунтував свої позовні вимоги в частині наявності в нього переважного права на поновлення договору оренди, у зв'язку з належним виконанням ним своїх обов'язків за умовами договору. Зокрема, орендар не довів, не надав докази та навіть не повідомив про те, що він належно виконує свої обов'язки за умовами договору щодо: а) забезпечення використання землі за цільовим призначенням; б) додержання вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасної сплати орендної плати; г) не порушення прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищення родючості ґрунтів та зберігання інших корисних властивостей землі; д) своєчасного надання відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування даних про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; є) дотримання правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігання геодезичних знаків, протиерозійних споруд, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Неналежне виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору за приписами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» позбавляє позивача переважного права на поновлення договору оренди землі від 23.05.2005р. Все вищевикладене свідчить та підтверджується матеріалами справи, що під час розгляду заяви позивача від 18.06.2015р. та подання позову до господарського суду, вказаним господарством не було доведено обставину належного виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору. Дана обставина, на думку другого відповідача, має ключове значення для справи, оскільки нормативно доводить наявність або відсутність переважного права орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не виконав свій процесуальний обов'язок в частині доведення обставини належного виконання ним своїх обов'язків за умовами договору, а відтак, не довів своє переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк. Відповідно до ст. 84 ГПК України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Беручи до уваги вищенаведені обставини та підстави, керуючись ст. 84 ГПК України, другий відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову позивача повністю.

Крім того, від другого відповідача надходило клопотання вих. б/н від 05.10.2015 року про витребування у позивача доказів переважного права на поновлення договору оренди землі.

Клопотання другого відповідача було прийнято судом, оскільки заявлено у відповідності до вимог чинного законодавства. Ухвалою від 05.11.2015р. суд витребував у позивача вказані в клопотанні другого відповідача документи.

Провадження по справі зупинялось та розгляд справи відкладався.

02.12.2015р. розгляд справи був продовжений.

Ухвала суду про відкладення розгляду справи від 17.11.2015 року була надіслана сторонам та третій особі по справі 19.11.2015 року, що підтверджується вихідним реєстраційним номером 09-11а/19320, який зазначений на зворотній стороні ухвали та має відмітку про відправлення кількості примірників цієї ухвали сторонам по справі.

Третя особа, повідомлена про місце, день та час розгляду справи, в порядку, передбаченому ГПК України, в судове засідання не зявилася.

Третя особа надала суду письмові пояснення № 01-51/1837 від 01.12.2015 року, в яких вказала наступне: 23 травня 2009 року між Василівською райдержадміністрацією та ФГ «Яровіт» укладено договір оренди землі загальною площею 25,0 га. Згідно п. 8 договору сторони погодили, що договір укладено строком на 10 років, після закінчення договору орендар має переважне право на поновлення договору на новий строк. Таким чином, строк дії договору закінчується 19.07.2015 року. На адресу Василівської районної державної адміністрації не надходили листи щодо заборгованості ФГ «Яровіт» по орендній сплаті за оренду землі від Малобілозерської сільської ради та від Василівського відділення Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління державної фіскальної служби України в Запорізькій області, що свідчить про своєчасну сплату та відсутності заборгованості коштів за оренду землі. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі», по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Райдержадміністрація вважає, що ФГ «Яровіт» має переважне право на укладення додаткової угоди відповідно до вище зазначеного законодавства, так як голова ФГ «Яровіт», в особі ОСОБА_3, своєчасно звернувся до Головного Управління Держземагенства в Запорізькій області про поновлення договору оренди землі. Всі строки та умови встановленої законодавством процедури були дотриманні: 1) орендар належним чином виконував свої обов'язки відповідно до договору; 2) орендар повідомив орендодавця до спливу строку договору оренди про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; 3) орендар додав до листа - повідомлення проект додаткової угоди. Враховуючи матеріали справи та додані позивачем докази вище зазначених фактів, Василівська районна державна адміністрація підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Судове засідання призначене на 02.12.2015 року об 11.00 годині третя особа просить розглядати без участі представника - Василівської районної державної адміністрації.

Клопотання третьої особи задовольняється судом, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутністю представника третьої особи.

У звязку з витребуванням додаткових документів, розгляд справи слід відкласти.

Керуючись ст. ст. 22, 77, 86 ГПК України, суд

У Х В А Л И В :

Розгляд справи відкласти до 08.12.2015р. о 14 год. 10 хв.

Зобовязати Позивача у строк до 07.12.2015р. виконати вимоги та надати документи, витребувані попередніми ухвалами суду від 17.09.2015 року, від 05.11.2015 року та від 17.11.2015 року, а також: письмово вказати яким чином перший відповідач порушує права позивача, по кожній вимозі окремо; належним чином витребувані документи надати до матеріалів справи, оригінали в судове засідання, суду для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника позивача.

Зобовязати Першого відповідача у строк до 07.12.2015р. виконати вимоги та надати документи, витребувані попередніми ухвалами суду від 17.09.2015 року, від 05.11.2015 року та від 17.11.2015 року, належним чином витребувані документи надати до матеріалів справи, оригінали в судове засідання, суду для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника першого відповідача.

Зобовязати Другого відповідача у строк до 07.12.2015р. виконати вимоги та надати документи, витребувані попередніми ухвалами суду від 17.09.2015 року, від 05.11.2015 року та від 17.11.2015 року, належним чином витребувані документи надати до матеріалів справи, оригінали в судове засідання, суду для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника другого відповідача.

Зобовязати Третю особу (Держадміністрації) у строк до 07.12.2015р. виконати вимоги та надати документи, витребувані попередніми ухвалами суду від 17.09.2015 року, від 05.11.2015 року та від 17.11.2015 року, належним чином засвідчені читаємі копії витребуваних документів - у справу, оригінали надати в судове засідання суду для огляду.

Суд вважає за необхідне попередити сторін, що за невиконання вимог суду, у тому числі у випадку неявки представника, у відповідності з ст. 83 ГПК України, суд має право стягнути в доход Державного бюджету України із сторони, яка ухиляється від вчинення дій, покладених судом штраф у розмірі до 1 700 грн.

Суддя Л.С. Місюра