ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р.Справа № 916/2669/15

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Волкова Р.В.,

судді Желєзної С.П., судді Петренко Н.Д.

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг);

До відповідача: Державного підприємства "Одеська залізниця" (м. Одеса);

За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ДТЕК „Криворізька ТЕС та Іллічівський філіал Державного підприємства „Адміністрація морського порту України на стороні позивача

про стягнення збитків у розмірі 143106,15 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

Від відповідача: не з'явився;

Від 3-ї особи 1: не з'явився;

Від 3-ї особи 2: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПАТ „ПІВДГЗК, позивач), звернувся до господарського суду Одеської області із позовом до відповідача, Державного підприємства „Одеська залізниця" (далі ДП „Одеська залізниця", відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ДТЕК „Криворізька ТЕС та Іллічівський філіал Державного підприємства „Адміністрація морського порту України на стороні позивача, про стягнення збитків у розмірі 143106,15 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на факт недостачі вантажу, наявність підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за нестачу вантажу, розрахунок суми позову, доведеність факту недостачі та її розміру наданими доказами та на інші зазначені у позовній заяві та поясненнях обставини.

Відповідач вимоги позивача не визнав посилаючись на отримання одержувачем вантажу без претензій та ніші вказані у відзиві на позовну заяву та поясненнях обставини.

У судовому засіданні від 02.12.2015 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст.85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

24.11.2014 р. на адресу Іллічівського морського порту, для Товариства з обмеженою відповідальністю „МЕТІНВЕСТ-ШИПІНГ, ПАТ „ПІВДГЗК на виконання вимог контракту № MIYG-2/14 укладеного17.03.2014 р. між позивачем та Компанією „Метінвест Інтернешнл СА згідно залізничної накладної № 46699609 було направлено маршрут залізнорудного концентрату виробництва ПАТ „ПІВДГЗК.

Напіввагони №53186300 та № 56278740, які слідували у вказаному вище маршруті в порт не прибули.

Листом № 163 від 05.12.2014 р. начальник станції Кривий Ріг ДП „Придніпровська залізниця підтвердив відправку вищезазначених напіввагонів на адресу Іллічівського морського торгового порту для ТОВ „МЕТІНВЕСТ-ШИПІНГ.

17.12.2014 р. ПАТ „ПІВДГЗК направило запит № 52-40/743 до ДП „Одеська залізниця" (наявний в матеріалах справи).

26.12.2014 р. ДП „Одеська залізниця" направила відповідь на запит вихід. № 131-01/1158, в якій повідомляє , що напіввагони № 53186300 та № 56278740 на станції Котовськ ДП „Одеська залізниця" при оформлені зменшення ваги поїзду № 1605 були відчеплені від його складу при оформлені перевізного документу на відчеплення вагонів на шляху прямування від групового перевізного документу 25.11.2014 р. товарним касиром ст. Котовськ ДП „Одеська залізниця" була допущена помилка, а саме зазначено станцію призначення, не станцію Іллічівськ-Експортна ДП „Одеська залізниця", а станція Зелене поле ДП „Придніпровська залізниця.

Відповідно до ст.909 Цивільного Кодексу України, ст.307 Господарського Кодексу України, за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 Статут залізниць України (Статут) визначає обовязки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту залізниць України встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача.

Відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу відповідно до ст.110 Статуту залізниць України покладена на залізницю.

Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрат, псування або пошкодження вантажу під час перевезення (ст.111 Статуту).

Ст.113 Статуту залізниць України зазначає, що за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Абзацом 3 п.12.Правил заявлення та розгляду претензій (ст.ст.130-137 Статуту) передбачено, що неприбуття одного або декількох вагонів (контейнерів) із маршруту (групи) що перевозились за однією накладною, розглядається як недостача, а не втрата вантажу.

Таким чином, відповідальність за недостачу, що утворилася під час перевезення, покладається на перевізника у розмірі фактичної шкоди, оскільки перевізник не забезпечив збереження вантажу на шляху слідування та на залізничних станціях, тобто на залізницю.

Надана до матеріалів справи накладна № 46699609 свідчить про укладення між вантажовідправником (позивачем) і ДП "Одеська залізниця" договору перевезення вантажу.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк...

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Положеннями ст.224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.131 Статуту та абз.2 п.1 Правил заявлення та розгляду претензій (ст.ст.130-137 Статуту) претензії про відшкодування збитків за втрату, псування та пошкодження вантажу заявляються залізниці призначення вантажу. Згідно з графою № 10 залізничної накладної № 46699609 станцією призначення є станція Іллічівськ-Експортна ДП „Одеська залізниця", відповідно залізницею призначення є ДП „Одеська залізниця".

Право на предявлення до залізниці претензії та позову у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач вантажу (ст.130 Статуту залізниць України).

Згідно графи 4 залізничної накладної № 46699609 одержувачами є Іллічівський філіал Державного підприємства „Адміністрація морського порту України та ТОВ „МЕТІНВЕСТ-ШИПІНГ.

Відповідно до положень ст.133 Статуту залізниць України обставини та п.2 Правил заявлення та розгляду претензій, передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Іллічівським філіалом ДП „Адміністрація морського порту України та ТОВ „МЕТІНВЕСТ-ШИПІНГ, які є одержувачами відповідно до залізничної накладної № 46699609, у порядку передбаченому ст.133 Статуту залізниць України та п.2 Правил заявлення та розгляду претензій, зроблено переуступний підпис на залізничній накладній № 46699609, згідно якого право на предявлення претензії та позову передано вантажовідправнику - ПАТ „ПІВДГЗК.

ПАТ „ПІВДГЗК неодноразово зверталося до відповідача з претензіями щодо відшкодування збитків в сумі 143106,15 грн.

Залишення вказаних претензій без відповіді та задоволення, спричинило звернення позивача до господарського суду Одеської області з позовною заявою в рамках провадження у даній справі.

В ст.ст.114,115 Статуту залізниць України визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі, при цьому вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч.3 ст.314 ГК України та п.2 ст.924 ЦК України, за шкоду заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає, ку разі втрати або недостачі вантажу в розмірі вартості вантажу, який втрачено або його не вистачає.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листуванням між Товариством з обмеженою відповідальністю „МЕТІНВЕСТ-ШИПІНГ та ДП „Одеська залізниця" (лист від 03.12.2014 р. № 2573/ОД) відповідача повідомлено що вагони № 53186300,№ 56278740 (ЖД накладна № 46699609) не прибули до Порту.

25.12.2014 р. ПАТ „ЮГОК листом № 52-40/754 також повідомило ТОВ „Лемтранс про те що вагони за ЖД накладною № 46699609 до порту не прибули, у звязку з чим просило провести слідчі дії для представлення інформації про напрям полувагонів.

ТОВ „Лемтранс листом від 26.12.2014 р. № 6085 повідомив ПАТ „ЮГОК, що при оформлені відправного документу 25.11.2014 р. товарний касир станції Котовськ допустив помилку, вказавши станцію призначення Зелене поле ДП „Придніпровська залізниця. Згідно вказаного документу напіввагони прибули на станцію Зелене поле ДП „Придніпровська залізниця де буди вигружені підприємством Криворіжською ТЕЦ. Вказаний інцидент виник з вини відповідача.

З наявних в матеріалах справи довідки залізниці (інформація про дислокацію та стан вагонів з 24.11.2014 р. по 08.01.2015 р.) № 8858 на вагон № 53186300, довідки залізниці (інформація про дислокацію та стан вагонів з 24.11.2014 р. по 05.12.2015 р.) № 8838 на вагон № 56273740, натурного листа поїзда 1605 вбачається, що напіввагони згідно залізничної накладної № 46699609 не прибули до місця вказаного в маршруті залізнорудного концентрату виробництва ПАТ „ПІВДГЗК.

Відповідно до розрахунку суми позову (наявний в матеріалах справи), сума вартості вантажу становить 143106,15 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача стосовно покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за нестачу вантажу.

Згідно ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

В доданому до позову розрахунку суми стягнення зазначено, що відповідно до відомості вагонів до залізничної накладної № 46699609 вага залізничного концентрату у напіввагоні № 53186300 становила 68,200 т, а у напіввагоні № 56278740 68,800т. Таким чином, загальна вартість недостачі 137 т, що = 7918,25 дол. США (без ПДВ).

Курс долара США на дату відвантаження вантажу становив 15,06 грн./дол. США.

Таким чином, 7918,25 дол. США *15,06 грн./дол. США = 119255,13 грн. (без ПДВ), ПДВ 23851,02 грн. Разом = 143106,15 грн.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача суми збитків, судом встановлено, що зазначений розрахунок зроблено позивачем правильно та у відповідності до вимог діючого законодавства, у звязку з чим вважає вимоги позивача таким, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.44,49 Господарського процесуального Кодексу України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.193, 525, 526, 530, 610, 629, 909 Цивільного Кодексу України, ст.ст.32, 33, 43, 224, 307, 314 Господарського Кодексу України, п.п.2, 110, 111, 113-115, 129-137 Статуту залізниць України, ст.ст.44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" - задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (50026, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, код 00191000) 143 106/сто сорок три тисячі сто шість/грн. 15 коп. суми збитків та 2 862/дві тисячі вісімсот шістдесят дві/грн. 15 коп. витрат зі сплати судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 02.20.2015 року.

Повний текст рішення складено 07 грудня 2015 р.

Головуючий суддя Р.В. Волков

Суддя С.П. Желєзна

Суддя Н.Д. Петренко