ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.11.2015 Справа №905/1214/15

Господарський суд Донецької області у складі: головуючий суддя Кротінова О.В., судді: Мельниченко Ю.С., Кучерява О.О.

при секретарі судового засідання Величко Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ Донецької області, ,

про стягнення 41 726 554,15 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю, -

Згідно приписів ст.77 Господарський процесуальний кодекс України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 08.09.2015р. по 28.09.2015р., з 28.09.2015р. по 13.10.2015р., з 13.10.2015р. по 20.10.2015р. та з 20.10.2015р. по 24.11.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/2-828 від 21.07.2015р. до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 41 726 554,15грн., у тому числі 28 393 847,11 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 5 644 936,40 грн. пені за прострочення виконання грошового зобовязання, 706 397,21грн. 3% річних та 6 981 373,43 грн. інфляційних витрат.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1214/15 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 04.08.2015р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/1214/15, судове засідання призначено на 08.09.2015р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору купівлі-продажу природного газу №13-419-ПР від 31.01.2013р. із відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу протягом березня-квітня, листопада 2014р. - лютого 2015р., внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог; у копіях: договір №13-419-ПР від 31.01.2013р. разом із додатковими угодами №1 від 10.07.2013р., №2 від 31.12.2013р., №3 від 28.04.2014р., №4 від 15.05.2014р., №5 від 05.09.2014р., №6 від 10.11.2014р., №7 від 08.12.2014р., №8 від 22.12.2014р., №9 від 05.02.2015р., №10 від 10.03.2015р. до нього; акти приймання-передачі природного газу від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., від 30.11.2014р., від 31.12.2014р., від 31.01.2015р., від 28.02.2015р., а також витяги сальдо та операцій по підприємству з 01.01.2013р. по 28.02.2015р., заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №12/02-1628 від 01.10.2014р., №12/02-1760 від 01.11.2014р., №12/02-1884 від 01.12.2014р., №12/1-306 від 02.02.2015р., №12/1-491 від 02.03.2015р., реєстр прийнятих платежів за період з 12.10.2011р. по 31.12.2014р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.525, 526, 599, 610, 611, 612, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54 Господарського процесуального кодексу України.

25.08.2015р. представник відповідача через канцелярію суду надав із супровідним листом №15/01-382 від 21.08.2015р. відзив на позовну заяву №15/01-366 від 19.08.2015р., відповідно до якого позовні вимоги визнано в частині стягнення суми боргу в розмірі 17 563 298,67 грн., в частині нарахованих сум пені, інфляційних витрат та 3% річних заперечує, підставою такої правової позиції визначає наявність форс-мажорних обставин, що підтверджені сертифікатом Торгово-промислової плати України №2085/05-4 від 30.07.2014р., у якому підтверджено настання обставин непереборної сили за договором на купівлю-продаж природного газу №13-419-ПР від 31.01.2013р., а отже, із посиланням на ст.617 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та п.8.1 договору, вважає доведеним наявність підстав для звільнення від відповідальності за прострочення виконання зобовязання за наведеним правочином та просить застосувати до правовідносин сторін наслідки настання обставин непереборної сили (форс-мажор) та відмовити у задоволенні цих вимог. Одночасно, заявлена вимога про відстрочення виконання рішення суду на 1 рік, з огляду на скрутне фінансове становище підприємства, проведення антитерористичної операції на території Донецької області, специфіку діяльності підприємства та його статус, понесення значних збитків за обставин, що не залежать від його волі.

До відзиву додано у копії: супровідного листа про відправлення відзиву позивачу №15/01-381 від 21.08.2015р., накладної курєрської служби №771932 від 21.08.2015р., сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини №2085/05-4 від 30.07.2014р., супровідного листа №15/02-1474 від 01.08.2014р., заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №12/1-617 від 01.04.2015р., накладної курєрської служби №704321 від 20.04.2015р., заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №12/1-797 від 05.05.2015р., накладної курєрської служби №710599 від 12.05.2015р., інформації щодо втрат природного газу за 2014 рік та січень-лютий 2015р., щодекадної оперативної інформації про оплату природного газу у розрізі споживачів за станом на 19.08.2015р., заяви про перегляд тарифу на транспортування природного газу розподільчими трубопроводами від 16.04.2015р., заяви про перегляд регульованого тарифу на постачання природного газу від 16.04.2015р. з пояснювальною запискою, звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2015р., довіреності на представника ОСОБА_2 від 04.08.2015р., виписки з ЄДРЮОФОП від 23.06.2015р., правоустановчих документів.

08.09.2015р. представник відповідача через канцелярію суду надав довідку №15/1-472 від 02.09.2015р. та повну інформаційну довідку з Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство №43375 від 01.09.2015р. засвідчено відсутність підприємства відповідача у наведеному реєстрі.

28.09.2015р. представником відповідача заявлено клопотання №б/н від 28.09.2015р., яким до матеріалів справи приєднано копію заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №12/1-337 від 19.08.2015р., лист Донецької торгово-промислової палати №1338/12.12-03 від 24.09.2015р., інформацію щодо втрат природного газу за 2014 рік та січень-лютий 2015р. з копією звіту про стан розрахунків за природний газ станом на 01.01.2015р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 28.09.2015р. продовжено строк розгляду спору у справі №905/1214/15 в порядку ст.69 Господарського процесуального кодексу України, за наявності клопотання відповідача №б/н від 28.09.2015р.

12.10.2015р. через канцелярію господарського суду Донецької області від представника позивача надійшли заперечення №14/2-101 від 11.10.2015р., за змістом якого з доводами відповідача в частині застосування до правовідносин сторін наслідків настання обставин непереборної сили (форс-мажор) не погоджується: вказує на те, що означена у сертифікаті неможливість виконання відповідачем своїх зобовязань не відповідає дійсності; звертає увагу на правову природу нарахованих 3% річних та інфляційних витрат, зважаючи на що, підстави для звільнення від їх сплати відсутні; зазначає, про те, що форс-мажорні обставини не означають неможливості виконання зобовязання і у майбутньому, а отже не тягне за собою припинення зобовязання з оплати поставленого природного газу; також зауважує на невиконанні відповідачем обовязку негайного повідомлення позивача про дію обставин непереборної сили, який встановлений п.8.3 договору. Одночасно, позивач заперечує проти надання відповідачу відстрочки виконання рішення суду, з огляду на власне скрутне фінансове становище та підкреслює стратегічне значення підприємства для економіки і безпеки держави.

13.10.2015р. представник відповідача через канцелярію суду надав клопотання №б/н від 13.10.2015р., яким додано супровідний лист №15/01-905 від 12.10.2015р., письмові пояснення №15/01-845 від 06.10.2015р., у яких підтримано клопотання про відстрочення виконання рішення суду на 1 рік, копії: супровідного листа №05/1-264 від 10.08.2015р., заяви про перегляд тарифу на транспортування природного газу розподільчими трубопроводами від 10.08.2015р., заяви про перегляд регульованого тарифу на постачання природного газу від 10.08.2015р. з пояснювальною запискою, протоколом №149 засідання ОСОБА_3 ПАТ «Донецькоблгаз» від 10.08.2015р., ліцензії №299065 від 26.06.2015р., листа №31/5-07/693-9621 від 09.09.2015р., витягів з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0002788 від 17.09.2015р., №0001654 від 26.08.2015р., №0001331 від 07.09.2015р., №0001565 від 17.09.2015р., №0001842 від 25.09.2015р., а також пояснення до фінансового плану на 2015 рік на ПАТ «Донецькоблгаз», фінансовий план на 2015 рік, акт звірки розрахунків з 01.01.2013р. по 31.08.2015р. за договором №13-419-ПР, копії заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог №12/1-337 від 19.08.2015р., курєрської накладної №771910 від 19.08.2015р., заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №12/1-651 від 18.09.2015р., курєрської накладної №784667 від 21.04.2015р.

20.10.2015р. представником відповідача представлено клопотання №б/н від 20.10.2015р., яким додано реєстр оплат за жовтень 2015р. на НАК «Нафтогаз Україна» за договором №13-419-ПР від 31.01.2013р. та копію заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №12/1-949 від 19.10.2015р. з накладною курєрської служби доставки №791421 від 19.10.2015р..

20.10.2015р., з дотриманням приписів ст.ст.2-1, 4-6 Господарського процесуального кодексу України та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, з метою обєктивного, всестороннього розгляду справи призначено її колегіальний розгляд у складі: головуючий суддя Кротінова О.В., суддя Осадча А.М. та суддя Кучерява О.О.

24.11.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Левшиної Г.В. у відпустці, змінено склад суду та для розгляду справи призначено колегію у складі: головуючий суддя Кротінова О.В, суддя Мельниченко Ю.С., суддя Кучерява О.О.

24.11.2015р. представником позивача надано суду пояснення №14/2-174в від 20.11.2015р., якими доповнено представлені суду заперечення №14/2-101 від 11.10.2015р., зауважено на продовженні виконання відповідачем умов договору стосовно оплати поставленого товару, на прийманні ним природного газу та проведення за нього оплат, а отже виконання договору не було неможливим, існували як передбачені договором, так і альтернативні шляхи виконання зобовязання, а тому слідує висновок про відсутність форс-мажору у його прямому розумінні.

24.11.2015р. представником відповідача клопотанням №б/н від 24.11.2015р. до матеріалів справи приєднано копії заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №12/1-1253 від 16.11.2015р., накладної курєрської служби доставки №802499, а також реєстр сплат за жовтень 2015р. на НАК «Нафтогаз України» за договором №13-419-ПР від 31.01.2013р. за станом на 24.11.2015р.

Представник позивача у судовому засіданні 24.11.2015р. підтвердив часткові оплати відповідача як до порушення провадження у справі, так і під час розгляду спору; підтримав позовні вимоги в частині нарахованих 3% річних, інфляційних витрат та пені у повному обсязі, із доводами відповідача не погодився, проти задоволення клопотання щодо відстрочення виконання рішення суду на один рік заперечив.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.11.2015р. підтримав правову позицію, викладену у відзиві на позов, з підстав викладених у ньому, при цьому зауважив на частковому погашенні спірного зобовязання під час провадження у справі; підтвердив суми здійснених оплат отриманого спірного природного газу та дати їх сплати, що відображені позивачем у розрахунку позовних вимог, сальдо та витягу операцій по підприємству з 01.01.2013р. по 28.02.2015р.; наполягає на задоволенні клопотання про надання відстрочки виконання рішення строком на 1 рік враховуючи тяжкий фінансово-економічний стан підприємства, наявність збитків, а також проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

31.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Публічним акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (Покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-419-ПР, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2013р. природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації промисловим споживачам та іншим субєктам господарювання, які є кінцевими споживачами газу.

За визначеннями п.2.1 договору, Продавець передає Покупцеві у 2013р. газ в обсязі до 62500,000 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень 8000,000, лютий 10000,0000, березень 7700,000, квітень 4500,000, травень 3500,000, червень 3000,000, липень 3000,000, серпень 3000,000, вересень 3500,000, жовтень 4000,000, листопад 5600,000, грудень 6700,000.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За визначеннями п.3.4 договору, акт приймання-передачі газу містить дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.1 договору визначено встановлення цін (граничні рівні цін) на природний газ Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

За змістом п.5.2 договору до сплати ціна за 1000 куб.м. газу 3 509,00 грн., крім того ПДВ 20% - 701,80 грн., усього з ПДВ 4 210,80 грн.

Можливість змін ціни на природний газ вбачається з п.5.3 договору.

Згідно п.5.4 договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення. (п.11 договору).

Додатковою угодою №1 від 10.07.2013р. до договору №13-419-ПР від 31.01.2013р. змінено ціну на природний газ та встановлено до сплати з 01.07.2013р. за 1000 куб.м. газу 3 459,00грн., крім того ПДВ 20% - 691,80грн., усього з ПДВ 4 150,80 грн.

Крім того, додатковою угодою №2 від 31.12.2013р. до означеного правочину його п.1.1. викладено у наступній редакції: «За договором Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013 2014 роках природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору»; змінено обсяги поставки газу протягом 01.01.2013р. по 31.12.2014р. в обсязі до в обсязі до 95 000,000 тис. куб. м», у тому числі:

по місяцях кварталів 2013р. тис.куб.м.: січень 0,000; лютий - 0,000; березень - 0,000; квітень - 0,000; травень - 0,000; червень - 0,000; липень - 0,000; серпень - 0,000; вересень - 0,000; жовтень - 0,000; листопад - 0,000; грудень - 0,000;

по місяцях кварталів 2014р. тис.куб.м.: січень 12000,000; лютий 12000,000; березень 10000,000; квітень 6500,000; травень 5200,000; червень 5000,000; липень 5000,000; серпень 5000,000; вересень 5600,000; жовтень 7200,000; листопад 10000,000; грудень 11500,000.

Також, змінено ціну на природний газ та встановлено, що з 01.01.2014р. до сплати за 1000куб.м. газу 3113,00 грн., крім того ПДВ 20% - 622,60 грн., усього з ПДВ 3735,60грн.

Окрім того, п.6.1 викладено в наступній редакції: «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання передачі газу».

Також, п.7.2 викладено в наступній редакції: «У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (Розділ ХІ Договору), Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.6.1 Договору)».

Крім того, ст.11 викладено в наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення».

Додатковою угодою №3 від 28.04.2014р. до договору, змінено ціну на природний газ та встановлено до сплати за 1000 куб.м. газу 4 020,00 грн., крім того ПДВ 20% - 804,00грн., усього з ПДВ 4 824,00 грн.;

пункт 6.1 викладено в наступній редакції: «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного Сторонами акта приймання передачі газу за розрахунковий місяць».

Окрім того, п.9.1 та 9.2 викладено в наступній редакції: «Спори (розбіжності) за Договором вирішуються за домовленістю Сторін.

У разі недосягнення Сторонами згоди щодо вирішення спорів (розбіжностей) за цим Договором спір передається на вирішення в господарські суди України».

Додатковою угодою №4 від 15.05.2014р. до договору, змінено ціну на природний газ та встановлено до сплати за 1000 куб.м. газу 4 724,00грн., крім того ПДВ 20% - 944,80грн., усього з ПДВ 5 668,80грн.

Додатковою угодою №5 від 05.09.2014р. змінено ціну на природний газ та встановлено до сплати за 1000 куб.м. газу 4 874,00 грн., крім того ПДВ 20% - 974,80грн., усього з ПДВ 5 848,80 грн.

Додатковою угодою №6 від 10.11.2014р. змінено ціну на природний газ та встановлено з 01.11.2014р. до сплати за 1000 куб.м. газу 5 100,00 грн., крім того ПДВ 20% - 1 020,00грн., усього з ПДВ 6 120,00 грн.

Додатковою угодою №7 від 08.12.2014р. змінено ціну на природний газ та встановлено з 01.12.2014р. до сплати за 1000 куб.м. газу 5 900,00 грн., крім того ПДВ 20% - 1 180,00грн., усього з ПДВ 7 080,00 грн.

Додатковою угодою №8 від 22.12.2014р. до договору п.1.1 викладено в наступній редакції: «За договором Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013 2015 роках природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору».

Також, внесено зміни до правочину та визначено передачу газу з 01.01.2013р. по 31.03.2015р. обсягом до 256 628,612 тис.куб.м., у тому числі: у 2013р. 0 тис.куб.м; у 2014р. 27 628,612 тис.куб.м; у І кварталі 2015р. до 229 000,000 тис.куб.м.;

пункт 7.2 договору викладено в наступній редакції: «У разі порушення Покупцем строків оплати, передбачених пунктом 6.1 Договору, з Покупця стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу»;

статтю11 викладено в наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2015р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення».

Додатковою угодою №9 від 05.02.2015р. до договору п.2.1 викладено в наступній редакції: «Продавець передає Покупцеві у період з 01.01.2013р. по 31.03.2015р. газ в обсязі до 62715,296 тис.куб.м, у тому числі: у 2013р. 0,000 (тис.куб.м); у 2014р. 24215,296 (тис.куб.м); у І кварталі 2015р. до 38 500,000 (тис.куб.м); змінено ціну на природний газ та встановлено з 01.02.2015р. до сплати за 1000 куб.м. газу 5 700,00грн., крім того ПДВ 20% - 1 140,00грн., усього з ПДВ 6 840,00 грн.

Додатковою угодою №10 від 10.03.2015р. до договору змінено ціну на природний газ та встановлено з 01.03.2015р. до сплати за 1000 куб.м. газу 8 900,00 грн., крім того ПДВ 20% - 1 780,00грн., усього з ПДВ 10 680,00 грн.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., від 30.11.2014р., від 31.12.2014р., від 31.01.2015р., від 28.02.2015р. за березень квітень 2014р., листопад 2014р. лютий 2015р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у березні 2014р. 6 183,945 тис.куб.м. на суму 23 100 744,95 грн.;

у квітні 2014р. 2 797, 860 тис.куб.м. на суму 13 496 876,64 грн.;

у листопаді 2014р. 3 646,807 тис.куб.м. на суму 22 318 458,84 грн.;

у грудні 2014р. 11 586,684 тис.куб.м. на суму 82 033 722,72 грн.;

у січні 2015р. 5 947,626 тис.куб.м. на суму 42 109 192,08 грн. та 35,705 тис.куб.м. на суму 252 791,40грн. (акт приймання передачі природного газу від 28.02.2015р.);

у лютому 2015р. 3 240,534 тис.куб.м. на суму 22 165 252,56 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період березень квітень 2014р., листопад 2014р. лютий 2015р. у загальному обсязі 33 439,161тис.куб.м. на суму 205 477 039,19 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного акту приймання передачі.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за березень 2014 року 19.04.2014р.;

за квітень 2014 року 19.05.2014р.;

за листопад 2014 року 19.12.2014р.;

за грудень 2014 року 19.01.2015р.;

за січень 2015 року 19.02.2015р.;

за лютий 2015 року 19.03.2015р.

При цьому, як свідчать матеріали справи, споживання природного газу у січні 2015р. в обсязі 35,705 тис.куб.м. на суму 252 791,40 грн. зафіксовано у акті приймання-передачі природного газу №б/н від 28.02.2015р..

Отже, виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку, що наведений обсяг постачання газу за січень 2015р. остаточно фактично визначено лише 28.02.2015р., про що свідчить наведений підписаний акт.

За визначеннями п.п.3.4, 6.1 договору, підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, у них містяться дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість.

Таким чином слідує, що у такій спосіб сторони обумовили підставу для остаточного розрахунку. Тобто, складання акту приймання-передачі природного газу, із відображенням усіх перелічених даних, має юридичним наслідком визначення певного розміру зобовязання покупця, у спірному випадку в частині обсягу спожитого газу та його вартості, ґрунтуючись на умовах укладеного договору.

Дослідивши у сукупності наведене положення договору разом із п.п.2.1.1, 2.1.2, 3.3 означеного правочину та фактичними обставинами справи, слідує, що сторонами обовязок зі сплати вартості спожитого природного газу саме в розмірі 252 791,40 грн. за поставлений природний газ у січні 2015р. в обсязі 35,705 тис.куб.м. визначено остаточно лише за станом на кінець лютого 2015р.

Відтак, акт приймання-передачі природного газу №б/н від 28.02.2015р. є підставою для остаточного розрахунку між сторонами у сумі визначеній у ньому та обумовлює обовязок відповідача щодо сплати безпосередньо такої вартості природного газу, з огляду на встановлення його поставки саме в наведеному у ньому обсязі, з моменту оформлення (підписання).

За таких обставин, суд не вбачає правомірним застосування п.6.1 договору у прямому його значенні щодо визначення згідно нього моменту виникнення права вимоги зі сплати суми в розмірі 252 791,40 грн. за зобовязанням січня 2015р.

Суд дійшов висновку, що застосування цього положення правочину, у наведеній частині, можливе як звичай ділового обороту у сфері договірних відносин, що склались між сторонами, з метою усунення прогалин, які виникли в процесі правового регулювання взаємовідносин сторін, а саме у частині строків оплати поставленого природного газу в означеній вище сумі.

Так, п.6.1 договору встановлено правило поведінки щодо порядку та умов проведення розрахунків, що є усталеним у певній сфері відносин.

Зважаючи на дане, суд дійшов висновку про наявність обовязку відповідача з оплати вартості спожитого природного газу, обсяги якого відображено в акті приймання-передачі №б/н від 28.02.2015р. - здійснити розрахунок за ним у загальній сумі 252 791,40 грн. за зобовязанням січня 2015р. не пізніше 19.03.2015р., що є поточним строком до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (в означеному випадку - складання акту).

Відтак, вартість поставленого природного газу повинна бути сплаченою відповідачем:

у березні 2014р. 6 183,945 тис.куб.м. на суму 23 100 744,95 грн. не пізніше 19.04.2014р.;

у квітні 2014р. 2 797,860 тис.куб.м. на суму 13 496 876,64 грн. не пізніше 19.05.2014р.;

у листопаді 2014р. 3 646,807 тис.куб.м. на суму 22 318 458,84 грн. не пізніше 19.12.2014р.;

у грудні 2014р. 11 586,684 тис.куб.м. на суму 82 033 722,72 грн. не пізніше 19.01.2015р.;

у січні 2015р. 5 947,626 тис.куб.м. на суму 42 109 192,08 грн. не пізніше 19.02.2015р.

35,705 тис.куб.м. на суму 252 791,40грн. (акт приймання передачі природного газу від 28.02.2015р.) не пізніше 19.03.2015р.;

у лютому 2015р. 3 240,534 тис.куб.м. на суму 22 165 252,56 грн. не пізніше 19.03.2015р.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено представниками сторін у судових засіданнях, відповідачем частково виконано зобовязання з оплати вартості поставленого природного газу протягом наведеного спірного періоду.

Виходячи зі змісту позовної заяви, відповідачем до порушення провадження по даній справі за станом на 20.03.2015р. була здійснена часткова оплата за поставлений природний газ на суму 177 083 192,08 грн. Ії не було заявлено позивачем до стягнення.

Зважаючи на дані, відображені у акті звірки розрахунків за період з 01.01.2013р. по 31.08.2015р. за договором №13-419-ПР, що підписаний та скріплений печатками підприємств з обох сторін, пізніше та за станом на 29.05.2015р. відбулось погашення вказаних зобовязань у загальній сумі 10 830 548,44 грн..

Ця сума була заявлена позивачем до стягнення, однак, оскільки її сплачено до подачі позову, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Судові витрати в цій частині, згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на позивача.

Крім того, після порушення провадження по даній справі відповідачем погашено суму боргу у розмірі 8 200 865,50 грн., припинивши у такий спосіб існування предмету спору в частині стягнення заборгованості за поставлений природний газ:

облік суми як оплата за природний газ за спірними зобовязаннями в розмірі 119 407,31грн. відображено позивачем у акті звірки розрахунків за період з 01.01.2013р. по 31.08.2015р. за договором №13-419-ПР, що підписаний та скріплений печатками підприємств з обох сторін;

сплату суми у загальному розмірі 2 977 937,64 грн. відповідач підтверджує реєстрами сплат за жовтень 2015р. на НАК «Нафтогаз України» за договором №13-419-ПР від 31.01.2013р.;

зобовязання у розмірі 5 103 520,55 грн. погашено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно заяв №12/1-651 від 18.09.2015р., №12/1-949 від 19.10.2015р., №12/1-1253 від 16.11.2015р. Докази направлення заяв позивачу містяться у матеріалах справи.

Дані обставини представник позивача не заперечує.

Відтак, оскільки погашення заборгованості у сумі 8 200 865,50 грн. відбулося після звернення із розглядуваним позовом до суду, таке усунення існування предмету спору у звязку із його врегулюванням сторонами зумовлює припинення провадження у справі відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Дане кореспондується з приписами п.п.4.4 пункту 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом яких господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу,) якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Згідно положень п.5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013р., припинення провадження у справі з підстав, передбачених статтею 80 Господарського процесуального кодексу України, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

При цьому, враховуючи, що на момент звернення позивача із розглядуваним позовом позову (30.07.2015р. дата відправлення означена на відбитку штампу на поштовому конверті, у якому надійшов позов до господарського суду) оплата вищенаведених сум не була здійснена, враховуючи підстави припинення провадження по справі, в порядку, передбаченому ст.80 Господарського процесуального кодексу України, наявність винних дій на день подання позову та порушення права і охоронюваного законом інтересу позивача, судові витрати, згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Отже, як вбачається з фактичних обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, грошове зобовязання Покупця перед Продавцем природного газу в загальній сумі у встановлені договором строки, як і на час розгляду справи, не виконано в сумі 9 362 433,17 грн.

Зі змісту відзиву №15/01-366 від 19.08.2015р. на позовну заяву, відповідачем визнано позовні вимоги в розмірі 17 563 298,67 грн.

Проте, з огляду на викладені обставини, визнання відповідачем вимог в сумі основного боргу в розмірі 17 563 298,67 грн. порушує у першу чергу права і охоронювані законом інтереси останнього, а отже визнання позову у цій частині не приймається судом.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлений газ протягом березня квітня 2014р., листопада 2014р. лютого 2015р. відповідно до договору №13-419-ПР від 31.01.2013р. підлягають задоволенню в сумі, що становить 9 362 433,17грн.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України прострочення відповідачем грошового зобовязання тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на таке, позивачем нараховано інфляційні витрати за прострочення основного зобовязання у загальній сумі 6 981 373,43 грн. (нарахування здійснено за зобовязаннями березня 2014р., квітня 2014р., січня 2015р., при цьому з урахуванням суми інфляційного збільшення, нарахованого за минулий період, за розрахунком березня 2014р., першим днем прострочення визначено 20-е число місяця, наступного за місяцем поставки та по березень 2015р., з урахуванням здійснених оплат, а саме за зобовязаннями березня 2014р. з 05.2014р. по 12.2014р., за зобовязаннями квітня 2014р. з 06.2014р. по 12.2014р., за зобовязаннями січня 2015р. за 03.2015р.).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних витрат суперечить вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), оскільки неправильно визначено період та базу для їх нарахування, і тому не може бути прийнятий судом.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного періоду, а саме, з урахуванням здійснених оплат, на дійсну суму боргу, що існувала у нижченаведений період прострочення: за зобовязаннями березня 2014р. з 05.2014р. по 11.2014р., за зобовязаннями квітня 2014р. з 06.2014р. по 11.2014р., за зобовязаннями січня 2015р. за 03.2015р., суд дійшов висновку про їх дійсний розмір в загальній сумі 4 233 303,71 грн.

Одночасно, позивачем заявлено до стягнення 3% річних 706 397,21 грн. (нарахування здійснено за зобовязаннями березня-квітня, листопада 2014р. лютого 2015р., першим днем прострочення визначено 20-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку, по 07.04.2015р., з урахуванням здійснених часткових оплат).

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», за зобовязаннями березня-квітня, листопада 2014р. лютого 2015р., виходячи з того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування, суд дійшов висновку про дійсний розмір цих вимог в сумі 696 472,90 грн.

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі порушення Покупцем строків оплати, передбачених п.6.1 означеного договору, з покупця стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 5 644 936,40 грн. (нарахування здійснено за зобовязаннями березня-квітня, листопада 2014р. лютого 2015р., першим днем прострочення визначено 20-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку, по 07.04.2015р., з урахуванням здійснених часткових оплат, з дотриманням приписів п.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування пені, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», за зобовязаннями березня-квітня, листопада 2014р. лютого 2015р., виходячи з того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування, суд дійшов висновку про дійсний розмір цих вимог в сумі 5 553 256,22 грн.

Відповідач у відзиві №15/1-366 від 19.08.2015р. просить відмовити у задоволенні 3% річних та інфляційних витрат повністю, з огляду на відсутність вини у несплаті спірної суми вчасно, наявність форс-мажорних обставин.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Стосовно наявності форс-мажорних обставин, слід зазначити таке.

Відповідачем представлено суду копію сертифікату Торгово-промислової палати України №2085/05-4 від 30.07.2014р.

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено перелік завдань торгово-промислових палат, а також передбачено право виконання інших повноважень, передбачених статутом торгово-промислових палат.

Перелік прав торгово-промислових палат перелічений у ст.11 означеного Закону. Так, торгово-промислові палати мають право, зокрема, надавати за дорученням українських та іноземних юридичних і фізичних осіб послуги, повязані із захистом їх прав та інтересів, відповідно до законодавства України та міжнародних договорів України; проводити на замовлення українських та іноземних підприємств експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість; самостійно визначати методи здійснення своєї діяльності, виконувати інші повноваження, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до ч.3 ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненням субєктів господарської діяльності та фізичних осіб; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненням субєктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників) тощо.

Зі змісту п.3 ст.11 Закону виходить, що перелік прав торгово-промислових палат не є вичерпним, закріплюється в їх статутах і реалізується в порядку, передбаченому законодавством України.

Пунктом 2 ст.11 Закону встановлено, що методичні та експертні документи,видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обовязковими для застосування на всій території України.

За змістом ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обстави (обставин непереборної сили), затверджений рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014р. №40 (3), що кореспондується та витікає з положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997р. №671/97-ВР, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) це надзвичайні та невідворотні обставини, які обєктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

За визначеннями наведеного Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)- документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

За змістом представленого відповідачем сертифікату №2085/05-4 від 30.07.2014р. Торгово-промисловою палатою України підтверджено настання обставин непереборної сили, що унеможливлюють здійснення господарської діяльності Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», у т.ч. виконання зобовязань Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» за договором купівлі-продажу природного газу №13-419-ПР, укладеним 31.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Початок дії обставин непереборної сили 07.04.2014р., які продовжують діяти по теперішній час.

Беручи до уваги таке, слідує, що представлений суду сертифікат відповідає визначенням документу встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин, що виданий повноважним органом, зважаючи на вищевикладені положення приведених нормативних актів.

Згідно п.п.6.1, 6.2 Регламенту, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1. РЕГЛАМЕНТУ, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов'язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового звязку між обставиною та неможливістю виконання зобовязання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи, по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобовязаннях/обовязках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. 6.3. Заява на засвідчення форс-мажорних обставин.

Аналіз приведеного вище Регламенту та положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» свідчить про те, що сертифікат засвідчує певні форс-мажорні обставини, які звільняють від відповідальності за чітко визначеними зобовязаннями та на які вказано заявником.

Як було зазначено вище, у сертифікаті Торгово-промислової палати України №2085/05-4 від 30.07.2014р. засвідчено настання обставин непереборної сили за зобовязаннями на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13-419-ПР від 31.01.2013р., за яким виникли спірні правовідносини.

Проте, останні не можна розцінювати, як підставу для звільнення від сплати нарахованих згідно ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційних витрат, адже не є відповідальністю за своєю правовою природою повязаною з виною боржника.

У ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних та інфляційні витрати є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням зокрема процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (п.2.).

Означене встановлено Верховним судом України у постанові від 12.12.2011р. (Про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 02.08.2011р. у справі №07/238-10), та вказано, що зокрема 3% річних нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Отже, приписами чинного законодавства не передбачено звільнення боржника (відповідача) від відповідальності за невиконання основного грошового зобов'язання або його виконання із порушенням встановлених договором термінів та не позбавляє кредитора (позивача) права на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України.

З огляду на таке, твердження відповідача в цій частині судом до уваги не прийнято.

Також, за змістом тверджень відповідача, останній вважає наявними підстави для повного звільнення від відповідальності, також у вигляді пені, за прострочення виконання зобовязання за договором №13-419-ПР від 31.01.2013р. і доказом цього є сертифікат Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини №2085/05-4 від 30.07.2014р.

В цій частині, слід зауважити на такому.

Сертифікат Торгово-промислової палати України №2085/05-4 від 30.07.2014р. підтверджує настання обставин непереборної сили, що унеможливлюють здійснення господарської діяльності Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», у т.ч. виконання зобовязань Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» за договором купівлі-продажу природного газу №13-419-ПР, за подій на території Донецької області, якими є активна фаза антитерористичної операції у Донецькій області, проведення бойових дій у регіоні, а також інші численні порушення у звязку з цими обставинами.

За загальним правилом обов'язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов'язання є вина особи, яка його порушила (ч.1 ст.614 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Стаття 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п.1 ч.1 ст.263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом ч.2 ст.218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання згідно зі ст.617 Цивільного кодексу України, ст.218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.06.2015р. у справі №904/6463/14/3-216гс15.

Окрім того, повинен бути наявним елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобовязання.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачем на виконання умов укладеного договору здійснювалось постачання природного газу протягом 2014р.-2015р. відповідачу, а останнім цей газ споживався з призначенням згідно укладеного договору для подальшої реалізації промисловим споживачам та іншим субєктам господарювання, які є кінцевими споживачами газу.

Кореспондуючим обовязком Покупця, за приписами спірного правочину, є своєчасна оплата спожитого природного газу, який належним чином відповідач не виконав.

Листом №15/02-1474 від 01.08.2014р. відповідач звернувся до позивача з повідомленням про наявність підтвердження обставин непереборної сили, які унеможливлюють виконання зобовязань ПАТ «Донецькоблгаз» за договором №13-419-ПР від 31.03.2013р., до якого додано відповідний сертифікат.

Проте, як свідчать матеріали справи, відповідач продовжує часткове погашення існуючої суми боргу за 2014р.-2015р. протягом 2014р.-2015р. включно, у тому числі шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Доказів повної неможливості здійснення відповідачем господарської діяльності не представлено, навпроти вбачається споживання протягом 2014р. та на початку 2015р. великого обсягу природного газу, що вказує на тривання реалізації газу субєктам господарювання. До того ж, виходячи з правоустановчих документів змінено місцезнаходження відповідача на підконтрольній території України, яким є м.Краматорськ Донецької області.

Також, відповідач не надав доказів вжиття ним усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання, не висловив відмови від постачання газу за наявності форс-мажорних обставин зі дня отримання сертифікату у їх підтвердження та продовжив його споживання.

З даного слідує, проведення антитерористичної операції на території Донецької області та пов'язані із цим несприятливі наслідки не обумовлюють неможливість відповідача здійснювати господарську діяльність, не мають ознак надзвичайності чи невідворотності для виконання обов'язку за укладеним правочином, не перебувають у причинному зв'язку із несплатою грошей за договором купівлі-продажу природного газу, у межах цих спірних правовідносин.

Виходячи з викладеного, враховуючи наявні матеріали справи, строк прострочення грошового зобовязання, яке виникло, зокрема у 2014р. та на початку 2015р., суд не вбачає підстав для звільнення від відповідальності за прострочення виконання спірних зобовязань за договором №13-419-ПР від 31.01.2013р., у цьому випадку.

Разом з цим, ст.233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру цієї санкції.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем було порушено господарське зобовязання, наслідки чого передбачені п.7.2 договору, а саме застосування позивачем пені стосовно відповідача.

Розмір пені, на стягненні якого наполягає позивач, не відповідає фактичним обставинам справи, а отже перерахований судом та визначений у загальному розмірі 5 553 256,22 грн.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пп.3.17.4. п.3.17 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» «вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо».

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про їх зменшення. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не обґрунтовано завдання йому збитків порушенням зобов'язання відповідачем.

У п.3.2 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р. зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому, за висновками суду, оцінивши надані сторонами докази у сукупності із обєктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного її становища, період, за який виник борг (березня-квітня, листопада 2014р. лютого 2015р.), незначний час прострочення, систематичне погашення суми основного боргу, у тому числі за рахунок проведених попередніх оплат та шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, загальний розмір нарахованих сум у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України, перенасиченість грошовими вимогами позивача, враховуючи положення ст.129 Конституції України, та, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру суми пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, а саме від розміру встановленого судом на 50%, тобто до 2 776 628,11 грн., скориставшись правом, наданим п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на таке, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» пені підлягають задоволенню частково, у сумі встановленої судом.

Судові витрати в цій частині, згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача у повному обсязі.

У залишковій частині, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються судом на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, позовні вимоги Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» у частині стягнення з Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних підлягають задоволенню частково, в сумі встановленої судом.

Одночасно відповідачем заявлено клопотання про надання відстрочки виконання рішення суду в порядку ст.83 Господарського процесуального кодексу України, з підстав вкрай важкого фінансового становища підприємства, понесення значних збитків, недостатність тарифів, неможливості здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі, проведення на території Донецької області антитерористичної операції, наявність форс-мажорних обставин. Звернуто увагу на сферу діяльності підприємства.

Дані обставини, за висновками заявника, свідчать про неможливість своєчасного та повного виконання ним своїх зобовязань. Тому надання відстрочки підприємству, яке здійснює господарську діяльність у вищевказаних умовах, строком на 1 рік є вкрай необхідним заходом.

Матеріали справи містять: копії документів, що підтверджують правовий статус підприємства, інформації щодо втрат природного газу за 2014 рік та січень-лютий 2015р., щодекадної оперативної інформації про оплату природного газу у розрізі споживачів за станом на 19.08.2015р., звіт про стан розрахунків за природний газ станом на 01.01.2015р., заяву про перегляд тарифу на транспортування природного газу розподільчими трубопроводами від 16.04.2015р., заяву про перегляд регульованого тарифу на постачання природного газу від 16.04.2015р. з пояснювальною запискою, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2015р., лист відповідача на адресу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №05/1-264 від 10.08.2015р. «Щодо перегляду тарифу на розподіл та постачання природного газу», заяви про перегляд тарифу на транспортування природного газу розподільчими трубами №б/н від 10.08.2015р. та про перегляд регульованого тарифу на постачання природного газу №б/н від 10.08.2015р. з пояснювальною запискою, протокол засідання ОСОБА_3 ПАТ «Донецькоблгаз» №149 від 10.08.2015р., витяги з кримінального провадження №0002788 від 17.09.2015р., №0001654 від 26.08.2015р., №0001331 від 07.09.2015р., №0001565 від 17.09.2015р., №0001842 від 25.09.2015р., ліцензія серія АЕ №299065 від 26.06.2015р., лист АТ «Ощадбанк» №31/5-07/693-9621 від 09.09.2015р. «Щодо кредитування», в оригіналі: пояснення до фінансового плану на 2015р., фінансовий план на 2015р. по ПАТ «Донецькоблгаз».

Відстрочка виконання судового рішення в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Діючим законодавством не передбачено переліку таких обставин. Таким чином, суд оцінює докази відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх матеріалів в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем подано заперечення на клопотання про надання відстрочки виконання рішення, з огляду на не менш скрутне його фінансове становище та понесення значних збитків, крім того, внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ підприємство змушене залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних. Зауважено, що єдиним джерелом часткової компенсації понесених витрат є стягнення з боржників пені, 3% річних та інфляційних витрат. Враховуючи тяжкий фінансовий стан позивача, наявність податкових та кредитних зобовязань перед Державою та банківськими організаціями, а також інфляційні процеси, що наразі відбуваються у державі, останній вважає за неможливе та недоцільне задоволення заяви відповідача.

Виходячи з приписів постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається споживання спірного газу для подальшої реалізації промисловим споживачам та іншим субєктам господарювання, які є кінцевими споживачами газу.

Беручи до уваги представлені відомості, є наявною заборгованість контрагентів відповідача, яким постачається газ придбаний останнім за спірним договором, у розмірі 5 948 781,75 грн., підприємство постійно працює по збитковим тарифам та знаходиться у важкому фінансовому становищі, із зазнанням значних збитків, у тому числі внаслідок проведення антитерористичної операції у Донецькій області.

На даному етапі значний обсяг суми примусового стягнення може привести до несприятливих наслідків діяльності підприємства відповідача і поставить під загрозу можливість відновлення становища, та як наслідок подальшої реалізацій газу, у тому числі населенню Донецької області.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обставини, наведені відповідачем в підтвердження свого скрутного становища, є винятковими і ускладнюють виконання рішення.

Аналіз у сукупності представлених відповідачем доказів відносно свого фінансового становища, врахував фактичний строк прострочення грошових зобов'язань з боку відповідача, ступінь його вини у виникненні цього спору, враховуючи обєктивні обставини складної ситуації у державі, вказівку на джерело заохочення коштів, як намагання отримання субвенцій, а також поступове відновлення усіх напрямків діяльності, зумовлює висновок про те, що надання запитуваного відстрочення виконання рішення не призведе до істотного порушення гарантованих ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р. прав позивача на отримання коштів і тим самим, захисту майнового права та його інтересу.

Одночасно, приймаючи до уваги викладене, скрутне фінансове становище позивача та його матеріальні інтереси, суд врахував часткове погашення відповідачем основної суми заборгованості, загальний період прострочення, а також зважаючи на вид господарської діяльності, який здійснює відповідач, дійшов висновку про доцільність відстрочення виконання рішення по даній справі на строк 6 місяців.

З огляду на таке, керуючись правом наданим ст.83 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про надання Публічному акціонерному товариству «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» відстрочення виконання рішення на 6 місяців з моменту набрання законної сили даним судовим актом.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України та підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, п.1-1 ст.80, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна», м.Київ, до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 41 726 554,15грн., у тому числі 28 393 847,11 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 5 644 936,40 грн. пені за прострочення виконання грошового зобовязання, 706 397,21грн. 3% річних та 6 981 373,43 грн. інфляційних витрат, задовольнити частково.

2. Припинити провадження по справі №905/1214/15 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна», м.Київ, до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 41 726 554,15грн., у тому числі 28 393 847,11 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 5 644 936,40 грн. пені за прострочення виконання грошового зобовязання, 706 397,21грн. 3% річних та 6 981 373,43грн. інфляційних витрат, в частині стягнення 8 200 865,50 грн. суми основного боргу.

3. Зменшити розмір стягуваної суми пені до 2 776 628,11 грн.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Південна, б.1, , банківські реквізити не зазначено) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р1 у АТ «Ощадбанк», МФО 300465) 17 068 837,89 грн., у тому числі 9 362 433,17 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 2 776 628,11 грн. пені за прострочення виконання грошового зобовязання, 696 472,90 грн. 3% річних та 4 233 303,71 грн. інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 49 120,42 грн.

4. Надати Публічному акціонерному товариству «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Південна, б.1, , банківські реквізити не зазначено) відстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2015р. по справі №905/1214/15 строком на 6 (шість) місяців з моменту набрання даним судовим актом законної сили.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. В судовому засіданні 24.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

8. Повний текст рішення складено та підписано 30.11.2015р.

Головуючий суддя О.В. Кротінова

Суддя Ю.С. Мельниченко

Суддя О.О. Кучерява