ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015р. Справа№ 914/3263/15

За позовом: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Приватного торгівельно-посередницького малого підприємства фірми «Едельвейс», м. Рава-Руська, Львівська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1 міська клінічна лікарня ім. Князя Лева, м. Львів

про стягнення заборгованості.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Куць М.Я.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 представник за довіреністю від 04.11.2015р. № 2302-вих-2487;

Від відповідача: не з`явився;

Від третьої особи: ОСОБА_3 представник за довіреністю від 15.01.2015р.; ОСОБА_4 представник за довіреністю від 09.11.2015р. № 2;

На розгляд господарського суду Львівської області Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради подано позов до Приватного торгівельно-посередницького малого підприємства фірми «Едельвейс» про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Ш-8305-12 від 28.05.2012р.

Ухвалою від 11.09.2015р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 05.10.2015р.

Розгляд справи відкладався з причин зазначеній в ухвалі від 05.10.2015р. на 26.10.2015р.

26.10.2015р. судом винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладено розгляд справи на 09.11.2015р. та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 міську клінічну лікарню ім. Князя Лева.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 09.11.2015р. розгляд справи відкладено на 16.11.2015р., а 16.11.2015р. на 25.11.2015р.

18.11.2015р. третьою особою подано клопотання (вх.№ 50009/15) про доручення до матеріалів справи уточнюючі розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат.

В судовому засіданні 25.11.2015р. представником позивача подано заява про зменшення позовних вимог.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач у порушення умов договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Ш-8305-12 від 28.05.2012р. не в повному обсязі та не своєчасно здійснював оплату орендних платежів, у звязку з чим позивач просить стягнути заборгованість по орендній платі за період з грудня 2013р. по лютий 2015р. в сумі 11 202,22 грн. з врахуванням заява про зменшення позовних вимог. За неналежне виконання умов договору позивач просить стягнути 3 052,04 грн. пені, 332,93 грн. 3% річних та 6 374,68 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні 25.11.2015р. представником позивача просить позов задоволити повністю з підстав зазначених в позовній заяві, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог та просить стягнути 11 202,22 грн. заборгованості по орендній платі, 3 052,04 грн. пені, 332,93 грн. 3% річних та 6 374,68 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні 25.11.2015р. представники третьої особи, позовні вимоги підтримують повність з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просять позов задоволити та просить долучити до матеріалів справи акт прийому передачі приміщення від 16.02.2015р.

Відповідач в черговий раз у судове засідання 25.11.2015р. явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, відзиву на позов не надав.

Поштова кореспонденція з ухвалою про порушення провадження у справі повернулась без вручення з відміткою: «за закінченням терміну зберігання», яка надсилалась судом на адресу: 80316, Львівська область, Жовківський район, вулиця Калнишевського, будинок 5, що зазначена позивачем у позовній заяві.

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У звязку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 69 ГПК України суд обмежений строками розгляду справи.

Справа розглядається з врахуванням поданої в судовому засіданні позивачем заяви про зменшення позовних вимог.

У судовому засіданні 25.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи судом встановлено таке.

28.05.2012р. між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі позивач орендодавець) та Приватним торговельно посередницьким малим підприємством фірма «Едельвейс» (надалі відповідач, орендар) було укладено договір оренди № Ш-8305-12 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) (надалі - договір), за умовами якого орендодавець на підставі наказу Управління комунальної власності від 29.02.2012 №77-О, договору від 05.12.2008р. № Ш-6814-8, зобовязується передати, а орендар прийняти у строкове платне користування нерухоме майно (надалі обєкт оренди), що знаходиться на балансі ОСОБА_1 міської клінічної лікарні ім. Князя Лева, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Гетьмана ОСОБА_5, 25, загальною площею 31,5 м.кв.,

Згідно до п. 2.1. договору обєкт оренди буде використовуватись орендарем для аптечного пункту.

Договір оренди укладений терміном на 2 роки 364 дні з 28.05.2012р. по 26.05.2015р. включно.

Однак, як зазначає позивач та підтримується третьою особою, не заперечується відповідачем у лютому 2015р. договір було припинено за взаємною згодою сторін, а приміщення передано балансоутримувачу що підтверджується актом приймання-передачі приміщення від 16.02.2015р., підписаний та скріплений печатками орендарем та балансоутримувачем.

Пунктом 4.2. договору встановлено, перебіг терміну дії договору оренди на настання обовязку орендаря щодо внесення орендної плати починається з дати його підписання.

Відповідно до п. 5.1 договору, розмір орендної плати за обєкт оренди визначається відповідно до чинної на момент укладення ОСОБА_6 розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою міської ради від 09.04.2009 року № 2569.

Згідно п. 5.3 договору, орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць, у встановленому нормативними документами власника орендованого майна порядку. У випадку прострочення по сплаті орендних платежів орендар сплачує пеню в розмірі, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 5.2 договору до орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат та плати за користування земельною ділянкою.

Відповідно до пунктів 7.1. та 7.2. договору орендар зобовязаний використовувати обєкт оренди відповідно до його призначення та умов договору, а також своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

У звязку з не належним виконанням умов ОСОБА_6 позивач просить стягнути з відповідача орендну плату, в розмірі 11 202,22 грн. (заява про зменшення позовних вимог від 25.11.2015р.), яка виникла за період з грудня 2013р. по лютий 2015р., згідно виставлених рахунків (копії знаходяться в матеріалах справи) та з врахуванням часткової оплати відповідачем орендної плати, що підтверджується банківськими виписками (копії в матеріалах справи).

Доказів належного виконання умов ОСОБА_6 відповідачем не надано.

За неналежне виконання умов договору позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути 3% річних в сумі 332,93 грн. та інфляційні втрати в сумі 6 374,68 грн. (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 25.11.2015р.) та на підставі п.5.3. договору пеню в сумі 3 052,04 грн.

Доказів повної або часткової оплати заборгованості сторонами не подано.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір оренди є обовязковим для виконання сторонами.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору оренди в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно приписів частини 3 статті 283 Господарського кодексу України, обєктом оренди, зокрема, можуть бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобовязаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частиною першою статті 19 цього ж Закону встановлено, що орендар за користування обєктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Приписами статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно з статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач проти вимог позивача не заперечив, допустимих доказів спростування наявності боргу чи його розміру не надав. Доказів проведення часткової чи повної оплати орендної плати не надав.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по орендній платі за договором в сумі 11 202,22 грн. (заява про зменшення позовних вимог від 25.11.2015р.), яка виникла за період з грудня 2013р. по лютий 2015р., оскільки така обґрунтована та підтверджена матеріалами справи.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок 3% річних судом (з врахуванням поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог, з врахуванням ч. 5 ст.254 ЦК України, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, п.5.3. договору та п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязань», що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за яким здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, з врахуванням часткової оплати відповідачем орендної плати, а саме: 04.02.2015р. на суму 500,00 грн. та 26.02.2015р. на суму 500,00 грн., що підтверджується банківськими виписками, дійшов висновку, що з стягненню підлягає 332,43 грн. - 3% річних. В частині стягнення 0,50 грн. 3% річних слід відмовити.

Що стосується розрахунку інфляційних втрат, то відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 №52/30).

Таким чином, суд здійснивши перевірку інфляційних втрат (з врахуванням того, що індекс інфляції розраховується на суму прострочення платежу, що не є меншим 15 днів прострочення та часткових), встановив, що стягненню підлягає 6 365,28 грн. інфляційних втрат, а в частині стягнення 9,40 грн. слід відмовити.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.( п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»)

Відповідно п.5.3. договору у випадку прострочення по сплаті орендних платежів орендар сплачує пеню в розмірі, передбаченому чинним законодавством.

У даному випадку, сторонами не збільшено та не зменшено тривалість нарахування пені відповідно вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Суд здійснивши перерахунок пені з врахуванням ч. 5 ст.254 ЦК, п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязань» та аналізуючи розрахунок пені доданого до позовної заяви, з врахування заяви про зменшення позовних вимог та ч.6 ст. 232 ГК України, дійшов висновку, що стягненню підлягає пені в сумі 2 007,51 грн., а в частині стягнення пені в сумі 1 044,53 грн. слід відмовити.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних частково.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з 01.09.2015р. за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Однак, за подання позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 827,00 грн., що підтверджується квитанцією № 34 від 31.08.2015р., замість належних до сплати 1 218,00 грн.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 22, 32, 33, 34, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного торговельно-посередницького малого підприємства «Едельвейс» (юридична адреса: 80316, Львівська область, Жовківський район, місто Рава-Руська, вулиця Калнишевського, будинок 5; ідентифікаційний код юридичної особи 13808034) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, Львівська область, м. Львів, площа Галицька, буд 15; ідентифікаційний код 25558625) 11 202,22 грн. заборгованості по орендній платі, 2007,51 грн. пені, 332,43 грн. 3% річних, 6 365,28 грн. інфляційних втрат та 1 156,73 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

4. Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30.11.2015р.

Суддя Коссак С.М.