КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Справа№ 911/3177/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Безпалюк О.Л. - за дов.

від відповідача: Губенко І.В. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2015

у справі №911/3177/15 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Новосілки» Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області

про стягнення 656 785,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Новосілки» Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області (далі, відповідач) про стягнення 656 785,45 грн., з яких 157 707,62 грн. пені, 84 410,65 грн. 3% річних та 414 667,18 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу природного газу №13/2024-ТЕ-41 від 29.12.2012 у частині своєчасної та повної оплати за поставлений природний газ.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.09.2015 у справі №911/3177/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що сторони, уклавши Договір про організацію взаєморозрахунків №728/30 від 09.10.2014, тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до умов Договору купівлі-продажу природного газу №13/2024-ТЕ-41 від 29.12.2012, а тому у позивача відсутні підстави для застосування до відповідача санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2015 у справі №911/3177/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що Договором про організацію взаєморозрахунків № 728/30 від 09.10.2014 сторони лише погодили джерело надходження коштів для погашення взаємної заборгованості, в тому числі і заборгованості відповідача перед позивачем за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2024-ТЕ-41 від 29.12.2012.

Як наголошує скаржник, Договір про організацію взаєморозрахунків №728/30 від 09.10.2014 став дійсним, тобто набрав чинності, лише в момент надання від Державної казначейської служби відповідного фінансування, яке було надане лише 28.10.2014, коли і відбулися взаєморозрахунки. Таким чином, до 28.10.2014 Договір про організацію взаєморозрахунків не міг створювати будь-яких юридичних наслідків, в тому числі будь-яким чином впливати на порядок розрахунків за спожитий відповідачем природний газ.

За твердженнями апелянта, сторони у Договорі про організацію взаєморозрахунків не передбачили можливість застосування положень даного договору до відносин, які виникли до моменту його укладення, а тому його укладення не звільняє відповідача від зобов'язання щодо сплати пені, інфляційних та 3% річних за невиконання умов Договору купівлі-продажу природного газу № 13/2024-ТЕ-41 від 29.12.2012.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача у справі №911/3177/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 26.11.2015.

25.11.2015 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2015 у справі №911/3177/15 залишити без змін.

У судовому засіданні 26.11.2015 колегією суддів було оголошено перерву до 03.12.2015.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях проти доводів, викладених позивачем у апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається із матеріалів справи, 29.12.2012 між позивачем та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13/2024-ТЕ-41 (далі, Договір), згідно пункту 1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 2.1. Договору продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ в обсязі до 1 575 тис. куб. м.

За змістом пунктів 3.3., 3.4. Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що ціна за 1 000 кубічних метрів природного газу становить 1 091, 00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб. м. природного газу - 1 091,00 грн., крім того ПДВ - 20 % - 218,20 грн., всього з ПДВ 1 309, 20 грн.

Згідно пункту 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Згідно пункту 7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 7.2. Договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. Договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Пунктом 11.1. Договору визначено строк його дії, згідно якого цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє у частині поставки газу до 31.12.2013 включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Матеріалами справи підтверджується, що 31.10.2012 між позивачем та відповідачем було підписано Додаткову угоду № 1 до Договору.

Також, 31.12.2013 між позивачем та відповідачем було підписано Додаткову угоду № 2 до Договору, згідно умов пунктів 1, 3 якої сторони дійшли згоди викласти пункт 1.1. у наступній редакції : «Продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році та у 1 півріччі 2014 природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору» та замінити в пункті 11.1. Договору фразу «діє у частині поставки газу до 31.12.2013 включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення» словами «діє у частині поставки газу до 30.06.2014, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення».

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем у період з січня 2013 року по грудень 2013 року було передано у власність (продано) відповідачу природний газ на загальну суму 2 160 803,19 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 29.03.2013 за січень 2013 року на суму 427 205,05 грн., актом приймання-передачі природного газу від 29.03.2013 за лютий 2013 року на суму 359 899,08 грн., актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2013 за березень 2013 року на суму 381 134,30 грн., актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2013 за квітень 2013 року на суму 143 784,21 грн., актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2013 за жовтень 2013 року на суму 200 608,72 грн., актом приймання-передачі природного газу від 24.01.2014 за листопад 2013 року на суму 240 421,49 грн., актом приймання-передачі природного газу від 24.01.2014 за грудень 2013 року на суму 407 750,34 грн.

Станом на 09.10.2014 відповідачем було лише частково виконано свій обов'язок по оплаті природного газу та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача за період з 01.12.2012 по 28.02.2015.

Водночас, на момент звернення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до господарського суду із даним позовом відповідач за поставлений природний газ розрахувався повністю. Як вказує позивач, остаточний розрахунок відповідачем було проведено з порушенням умов пункту 6.1. Договору 28.10.2014, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача пені у розмірі 157 707,62 грн., 84 410,65 грн. 3% річних та 414 667,18 грн. інфляційних втрат до дати розрахунку за природний газ.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про теплопостачання» державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Згідно статті 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством.

На виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», Кабінетом міністрів України була прийнята постанова від 29.01.2014 № 30, якою затверджено порядок та умови надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, відповідно до пункту 4 якої передбачено, що підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» 09.10.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Управлінням фінансів Києво-Святошинської районної державної адміністрації, КП «Новосілки» Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, НАК «Нафтогаз України» було укладено Договір про організацію взаєморозрахунків № 728/30 (далі, Договір про організацію взаєморозрахунків), згідно умов пункту 1 якого предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30.

Колегія суддів зазначає, що умовами Договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу.

На виконання Договору про організацію взаєморозрахунків відповідач за рахунок коштів субвенції з державного бюджету погасив основний борг перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та перерахував позивачу грошові кошти у загальному розмірі 2 140 803,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 35 від 28.10.2014 (том 1, а.с. 94).

За змістом підпункту 2 пункту 11 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Водночас, згідно з пунктом 16 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що уклавши Договір про організацію взаєморозрахунків від 09.10.2014 № 728/30 сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до умов Договору купівлі-продажу природного газу № 13/2024-ТЕ-41 від 29.12.2012.

Водночас, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2. Договору, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами, порядку і строків, встановлених Договором про організацію взаєморозрахунків, відповідно до змісту якого сторони узгодили, що зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунку дій з погашення заборгованості відповідно до договору та засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у Договорі про організацію взаєморозрахунків.

Отже, строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень пункту 7.2. Договору та частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у спірних правовідносинах немає.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджені належними доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2015 у справі № 911/3177/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2015 у справі № 911/3177/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/3177/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх