ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа № 914/2684/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Галнафта, м. Дрогобич, вих. №100 від 27.10.2015 року, вх. №01-05/4990/15 від 03.11.2015 року,

на рішення господарського суду Львівської області від 05.10.2015 року

у справі № 914/2684/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укртранснафта, м. Київ,

до відповідача: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Галнафта, м. Дрогобич

про: стягнення 1005 369,86 грн..

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 -представник на підставі довіреності № 59 від 06.05.2015 року;

від відповідача : не з'явився;

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 05.10.2015 року у справі №914/2684/15 (суддя Морозюк А.Я.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укртранснафта, до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Галнафта, про стягнення 1005 369,86 грн. задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 05.10.2015 року у справі №914/2684/15, відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Галнафта, м. Дрогобич подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається про те, що судом першої інстанції при вирішення даної справи не враховано положення ст.233 ГК України, відповідно до якої, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. В той же час, позивачем не доведено, що порушення зобовязання завдало йому будь-яких збитків.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 05.10.2015 р. у справі № 914/2684/15 та відмовити у позові.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2015р. справу № 914/2684/15 призначено судді-доповідачу ОСОБА_4 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 р. поновлено пропущений строк на оскарження рішення в апеляційному прорядку, подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 17.11.2015 р..

Ухвалою суду від 17.11.2015 року розгляд справи відкладався на 24.11.2015 року з підстав, викладених у ній.

Згідно розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 року, у звязку із відрядженням судді Желіка М.Б., внесено зміни у склад судової колегії по справі № 914/2684/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Марко Р.І. та Дубник О.П..

Ухвалою суду від 24.11.2015 року розгляд справи відкладався з підстав, наведених у ній.

Представнику позивача розяснено його права та обовязки згідно зі ст. 22 ГПК України.

В судове засідання 30.11.2015 року зявився представник позивача, проти апеляційної скарги заперечив в повному обсязі з підстав викладених у поданому письмовому відзиві на неї, надав усні пояснення по суті спору.

Повноважний представник апелянта в судове засідання повторно не зявився, причин неявки суду не довів, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, між Публічним акціонерним товариством Укртранснафта (продавцем) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Галнафта (покупцем), 19.03.2014 року укладено договір №23-00/11-14-ЕР купівлі-продажу бензину автомобільного підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С (ДСТУ 4839:2007), пунктами 1.1, 1.2 якого продавець (позивач) зобовязався на умовах договору передати покупцю бензин А-92 загальною кількістю 3000 тн., а покупець зобовязується оплатити та прийняти бензин А-92.

Пунктом 2.1 договору, встановлено ціну бензину А-92, що поставляється, в розмірі 13900 грн./тонну в т.ч. ПДВ.

Пунктом 2.2 договору встановлено загальну вартість договору в розмірі 41700000 грн. в т.ч. ПДВ.

Згідно п. 3.1. договору, продавець передає бензин А-92 покупцю за кількістю та якістю на умовах EXW в березні квітні місяці 2014 р.

Розділом 4 договору продавця зобовязано передати бензин А-92 покупцю шляхом підписання Акту приймання-передачі бензину А-2 (п. 4.1.1); покупця зобовязано сплатити вартість бензину А-92 відповідно до п. 5.2 розділу 5 договору (4.2.1).

Згідно п. 5.2 договору, покупець здійснює оплату за бензин А-92 впродовж 90 банківських днів з моменту укладання договору.

Пунктом 5.3 договору, передбачено, що датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Згідно 9.1 договору договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення печатками сторін і діє 12 місяців з моменту укладення.

Згідно наявного у справі підписаного 02.04.2014 р. та скріпленого печатками сторін Акту №1 приймання-передачі бензину автомобільного підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С (ДСТУ 4839:2007) до договору від 19.03.2014 р. №23-00/11-14-ЕР, ПАТ Укртранснафта передало, а ТзОВ Галнафта прийняло 3000,000 тонн бензину автомобільного А-92 по ціні 13 900,00 грн. за тонну, загальною вартістю 41700000 грн. Кошти, оплачені відповідачем за бензин підвищеної якості А-92 в розмірі 41700000 грн., надійшли на рахунок позивача 21.08.2014 р.

Факт прострочення відповідачем виконання зобовязання сторонами не заперечувався. Внаслідок прострочки виконання грошового зобовязання в період з 31.07.2014 р. по 20.08.2014 р. відповідачу були нараховані 1005369,86 грн., з яких: 599794 грн. 52 коп. - пені, 71975 грн. 34 коп. - 3 % річних та 333600 грн. - інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку.

Згідно ст.526 ЦК України, та ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України зазначено що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 692 ЦК України, встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6. ст. 231 ГК України).

Пунктом 6.1 договору сторони домовились, що у випадку прострочення покупцем термінів перерахування грошових коштів за бензин А-92, відповідно до п. 5.2 розділу 5 договору, продавець має право стягнути з покупця пеню в розмірі 0,1 % від суми невиконаної частини зобовязання за кожний календарний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом перевірялись розрахунки штрафних санкцій, правильність таких розрахунків скаржником не заперечувалась. У звязку із цим суд першої інстанції підставно задоволив позов. У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається, на те що згідно із ст.233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Однак такі твердження апелянта не заслуговують на увагу, оскільки зменшення розміру штрафних санкцій є правом, а не обовязком суду. Відповідач не забезпечував явку свого представника у судові засідання, не заявляв про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій. При розгляді апеляційної скарги апелянт не надав доказів щодо майнового стану, не лише майнових, а й інших інтересів, які б заслуговували на увагу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 05.10.2015 р. у справі № 914/2684/15 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд ,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Галнафта, м. Дрогобич, вих. №100 від 27.10.2015 року, вх. №01-05/4990/15 від 03.11.2015 року, - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 05.10.2015 р. у справі № 914/2684/15 залишити без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 30.11.2015 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Дубник О.П.