РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015Справа №910/25698/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД-ІНВЕСТ"

до Державної установи "Науково-практичний центр ендоваскулярної нейрорентгенохірургії Національної академії медичних наук України"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві

про стягнення 339 449,83 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Лятіфов В.Б. - представник за довіреністю від 26.10.15;
від відповідачаКирієнко С.С. - представник за довіреністю № 277 від 18.09.2015;
від третьої особине з'явились

В судовому засіданні 25.11.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД-ІНВЕСТ" до Державної установи "Науково-практичний центр ендоваскулярної нейрорентгенохірургії Національної академії медичних наук України" про стягнення 339 449,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21.05.2013 між сторонами було укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 24-05, на підставі якого позивачем було здійснено поставку товарів на загальну суму 1186900,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 92 від 11.06.2013, № 294 від 21.10.2013 та № 320 від 08.11.2013. За доводами позивача, відповідач в порушення умов п.4.1., 6.1.1. договору та ст. 692 ЦК України невчасно та не в повному обсязі оплатив поставлений товар, у зв'язку з чим у останнього існує заборгованість перед позивачем у розмірі 186 900,00 грн. Крім того, за прострочення грошового зобов'язання позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 143 213,10 грн. та 3 % річних у розмірі 9 336,72 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.09.2015 порушено провадження у справі № 910/25698/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 28.10.2015.

Даною ухвалою, на підставі ст. 27 ГПК України, суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві.

19.10.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання третьої особи про відкладення розгляду у зв'язку з ненадходженням на їхню адресу позовної заяви з додатками та неможливістю надання своїх пояснень по справі.

22.10.15 відповідач через канцелярію суду надав відзив на позов, відповідно до якого проти позову заперечував в повному обсязі виходячи з наступного. Оскільки закупівля товару здійснюється за державні кошти, договором було передбачено, що розрахунки проводяться відповідно до ст.. 49 Бюджетного кодексу України після отримання товару. Відповідач зазначає, що відповідно до умов договору та законодавства України він безпосередньо не здійснює оплату отриманого товару, а лише приймає рішення про його оплату та надає доручення на здійснення платежу третій особі. При цьому Державна казначейська служба України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів за наявності таких умов: наявність відповідного бюджетного зобов'язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; наявність затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми, наявність у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

Після отримання товару 21.10.13 та 08.11.13 позивач 24.10.13 та 11.11.13 відповідно надав третій особі платіжні доручення на оплату поставленого товару на загальну суму 186 900,00 грн., що підтверджується штампами ГУ ДКСУ у м. Києві на видаткових накладних та реєстрах бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів № 212 від 24.10.13 та № 215 від 11.11.13. Однак, третя особа не перерахувала позивачу грошові кошти в розмірі 186000,00 грн. на підставі платіжних доручень відповідача, про причини неперерахування вказаних коштів відповідача не повідомила. Станом на момент вирішення спору у відповідача відсутні відповідні бюджетні асигнування, а тому платіж в розмірі 186900,00 грн. не може бути здійснений відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України. Відповідач зазначає, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань, тому має бути звільненим від відповідальності за порушення грошового зобов'язання перед позивачем, в т.ч. від сплати 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Крім того, відповідач просить суд залучити до участі у справі іншого відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві.

В судове засідання 28.10.2015р. представники сторін з'явились, представник відповідача підтримав клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача, представник позивача проти вказаного клопотання заперечував. У зв'язку з неявкою представника третьої особи в судове засідання та його клопотанням про відкладення розгляду справи, проти якого представники сторін не заперечували, суд відклав розгляд справи на 25.11.2015р. у клопотанні відповідача про залучення іншого відповідача відмовлено.

В судове засідання 25.11.15 представники сторін з'явились, надали пояснення по суті спору, суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі іншого відповідача, оскільки Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві вже залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Крім того, Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві не є учасником правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем при укладанні договору закупівлю товарів за державні кошти № 24-05 від 21.05.13.

Представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

Третя особа без самостійних вимог явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, вимоги ухвали суду від 28.10.15 не виконала, клопотань про відкладення розгляду справи не направляла.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва, встановив.

21 травня.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мед-Інвест» (далі - позивач, виконавець) та Державною установою "Науково-практичний центр ендоваскулярної нейрорентгенохірургії Національної академії медичних наук України" (далі - відповідач, замовник) було укладено договір № 24-05 про закупівлю товарів за державні кошти (далі - договір), згідно умов якого виконавець зобов'язується у 2013 році поставити замовникові товари: інструменти і прилади медичні, хірургічні та стоматологічні код ДК 016-2010 - 26.70.2 Прилади оптичні, інші, та їхні частини, зазначені в специфікації (додаток 1), а замовник - прийняти та оплатити товар.

Строк дії даного договору визначено п. 10.1, відповідно до якого договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2013 та до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

Пунктом 3.1. сторони узгодили ціну договору - 1 186 900,00 грн. без ПДВ.

Пунктами 4.1 та 4.2 договору визначено, що розрахунки проводяться відповідно до статті 49 Бюджетного кодексу України шляхом оплати замовником вартості товарів, зазначених у специфікації до цього договору, після їх отримання та згідно пред'явленої виконавцем видаткової накладної. У разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 10-ти банківських днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.

Сторони узгодили, що товар повинен бути поставлений до 31 грудня 2013 року, на умовах DDP, за кінцевим місцем призначення замовника: м. Київ, вул. П. Майбороди, буд. 32; корп..5 (п.5.1 договору).

Згідно з п.5.2 договору приймання-передача товару по кількості проводиться відповідно до видаткової накладної, за якістю - відповідно до документів, що засвідчують його якість.

Пунктом 6.1.1 замовник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлений товар.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору поставив товар, що підтверджується видатковими накладними № 92 від 11.06.2013 на суму 1000000,00 грн., № 294 від 21.10.2013 на суму101700,00 грн., № 320 від 08.11.2013 на суму 86200,00 грн, а також довіреностями типової форми № М-2 на отримання товарно-матеріальних цінностей № 51 від 11.062013, № 64 від 21.10.2013, № 123 від 08.11.2013р.

Вказані видаткові накладні підписані повноваженими представниками, скріплені печатками та приймаються судом як належні докази виконання Договору позивачем щодо поставки товару.

Спір між сторонами виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати поставленого позивачем товару за договором № 24-05 від 21.05.2013 про закупівлю товарів за державні кошти.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, укладений позивачем і відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки обумовленого договором товару за видатковими накладними № 92 від 11.06.2013 на суму 1000000,00 грн., № 294 від 21.10.2013 на суму101700,00 грн., № 320 від 08.11.2013 на суму 86200,00 грн, всього на суму 1 186 900,00 грн. В той же час, відповідачем було сплачено 1000000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача від 08.07.2013р. Таким чином, станом на момент вирішення спору розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 186900,00 грн.

Заперечення відповідача проти позову з тих підстав, що відповідно до умов договору та законодавства України він безпосередньо не здійснює оплату отриманого товару, а лише приймає рішення про його оплату та надає доручення на здійснення платежу третій особі, не приймаються судом, оскільки саме відповідач є стороною договору № 24-05 про закупівлю товарів за державні кошти від 21.05.13, і саме на відповідача вказаним договором покладено обов'язок оплати за поставлений товар.

Твердження відповідача про те, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань, тому має бути звільненим від відповідальності за порушення грошового зобов'язання перед позивачем, в т.ч. від сплати 3 % річних та інфляційних нарахувань, суд вважає непереконливими виходячи з наступного.

Відсутність бюджетних коштів чи затримки фінансування за рахунок бюджетних коштів, не є підставою для звільнення від відповідальності чи обов'язку оплатити виконані роботи.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках державного бюджету України не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 N 11/446 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 N 15/5027/715/2011.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, факт наявності боргу у відповідача за договором № 24-05 від 21.05.2013 про закупівлю товарів за державні кошти в сумі 186 900, 00 грн. позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому суд задовольняє позовні вимоги в частині основного боргу.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 143 213,10 грн. втрат від інфляції та 9336,72 грн. 3% річних.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Отже, позивачем вірно визначено початок періоду прострочення оплати відповідачем товару.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд погоджується з обґрунтованим розрахунком 3 % річних, що наданий позивачем у додатку до позовної заяви, отже вимога про стягнення 3 % річних в сумі 9336,72 грн. підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає що розмір інфляційних втрат складає суму більшу, ніж заявлено позивачем до стягнення, проте, враховуючи, що відповідно до п.2 ч.1 ст.83 ГПК України суд не може виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, тому з відповідача підлягає стягненню 143213,10 грн. інфляційних втрат, що нараховані за період з 23.10.13 по 30.06.15.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

Судовий збір, відповідно до положень статті 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст, 33, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної установи "Науково-практичний центр ендоваскулярної нейрорентгенохірургії Національної академії медичних наук України" (04050, м. Київ, вул.. П. Майбороди, буд. 32, корпус 5, ідентифікаційний код 24725044) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-Інвест" (08130 Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, буд. 4-Б, ідентифікаційний код 37756973) основну заборгованість в сумі 186 900 (сто вісімдесят шість тисяч дев'ятсот) грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 143 213 (сто сорок три тисячі двісті тринадцять) грн. 10 коп., 3% річних в розмірі 9336 (дев'ять тисяч триста тридцять шість) грн. 72 коп. та 5 091 (п'ять тисяч дев'яноста одну) грн. 75 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.12.2015 р.

Суддя Л.Г. Пукшин