КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р. Справа№ 910/20335/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Іващенко О.В. (дов. №91/2014/12/01-2 від 01.12.2014 року);

від відповідача - Поліщук Л.П. (дов. №74-Д від 26.12.2014 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 року

у справі №910/20335/14 (суддя: Морозов С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго", м. Київ

до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", м. Київ

про стягнення 256 056,39 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" суми в розмірі 256 056,39 грн., а саме 205 676,51 грн. заборгованості за теплову енергію у гарячій воді, 20 841,92 грн. 3% річних та 29 537,96 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2015р. у справі №910/20335/14 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Присуджено до стягнення з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго"суму основного боргу в розмірі 205 676,51 грн., суму 3% річних в розмірі 20 841,92 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 29 537,96 грн., та судовий збір в розмірі 5 121,12 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано неналежне виконання умов договору в частині сплати грошових коштів за використану теплову енергію. Враховуючи встановлений факт прострочення виконання грошових зобов'язань, судом задоволено позовні вимоги щодо стягнення штрафних санкцій.

Не погодившись із вказаним рішенням, Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 року у справі №910/20335/14 скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до Протоколу про автоматизований розподіл справ між суддями від 20.08.2015 року апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Кропивна Л.В. (головуючий), судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 року у справі №910/20335/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Кропивна Л.В. (доповідач), судді: Чорна Л.В., Смірнова Л.Г.) вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження, а її судовий розгляд призначено на 21.10.2015 року.

21.10.2015 року, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Кропивної Л.В. у відпустці, відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50, підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу, апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" передано на розгляд головуючому судді Агриковій О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 року прийнято справу №910/20335/14 за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 року до провадження у визначеному складі суддів та призначено розгляд справи №910/20335/14 на 11.11.2015 року.

У судовому засіданні 11.11.2015 року оголошено перерву до 02.12.2015 року на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судове засідання, призначене на 02.12.2015 року, з'явились представники сторін, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.11.2003 року між публічним акціонерним товариством «Київенерго» (постачальник) та комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (споживач) було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №320966 (далі за текстом - Договір) (т.1, а.с. 34-36).

У відповідності до п. 1.1. вказаного договору постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в Договорі.

Згідно з п. 2.2. Договору постачальник зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із відповідачем (додатки 3,4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими відповідачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1.

Пунктом 2.3.1. Договору визначено, що споживач зобов'язується додержуватися кількості споживання енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку №1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку 2.

Додатками до Договору сторони оформили обсяги постачання теплової енергії відповідачу, тарифи та порядок розрахунків, умови припинення постачання теплової енергії, довідки даних по будинку.

Спір в справі, на думку позивача, виник в зв'язку з тим, що за період з 01.12.2011 року по 01.09.2014 року відповідачем не було оплачено вартість використаної теплової енергії, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог. Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується враховуючи наступне.

В матеріалах справи наявна угода №1734-14/1 від 26.12.2014 року (т.1, а.с. 222), укладена між ПАТ «Київенерго» та КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», скріплена підписами та печатками сторін.

У відповідності до вказаної угоди, боржник визнає та підтверджує заборгованість перед кредитором за теплову енергію, спожиту до 01.07.2014 року за договорами, зазначеними у додатку до цієї угоди, станом на 01.12.2014 року загальною сумою 82 948 596,54 грн.

Так, згідно з додатком (т.1, а.с. 223) до вказаної угоди, боржником визнано зокрема заборгованість за договором №320966 на суму 204 159,67 грн.

Згідно з вказаною угодою, кредитор погоджується на відстрочення оплати до 30.11.2015 року, заборгованості, зазначеної у п.1 цієї угоди, що означає обов'язок боржника сплатити вказаний борг до настання цієї дати.

Крім того, умовами вказаної угоди передбачено, що після закінчення періоду відстрочення (30.11.2015 року) сторони зобов'язуються здійснити звіряння розрахунків та підписати відповідний акт до 31.12.2015 року.

Отже, з аналізу умов вказаної угоди слідує, що сторони досягли згоди щодо відстрочення обов'язку боржника сплатити борг до 30.11.2015 року.

Колегією суддів встановлено, що позивач звернувся до суду за захистом порушених прав 24.09.2014 року, що підтверджується відповідним штампом Господарського суду міста Києва.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, зазначена стаття передбачає, що порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

При цьому, на момент звернення позивача до суду строк виконання відповідачем грошового зобов'язання зі сплати заборгованості за надані у період з 01.12.2011 року по 01.09.2014 року послуги не настав, а відтак порушеного права позивача по сплаті відповідачем заборгованості у розмірі 205 676,51 грн. як на момент подання заяви, так і на момент розгляду даної справи по суті, не існувало.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів вказує, що публічним акціонерним товариством «Київенерго» не доведено належними та допустимими доказами наявність порушення його прав та законом охоронюваних інтересів з боку відповідача.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Київенерго" стягнення 256 056,39 грн. необхідно відмовити у зв'язку з передчасним зверненням до суду.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила під час апеляційного провадження у справі, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, зроблені з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції у справі №910/20335/14 - підлягає скасуванню у повному обсязі відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 103 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення;

3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково;

4) змінити рішення.

Колегією суддів встановлено, що апелянт звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою №2252/юр від 05.08.2015 року, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2015 року у справі №910/20335/14 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи, що вказані вимоги заявлено поза межами повноважень апеляційної інстанції, то колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 року у справі №910/20335/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 року у справі №910/20335/14 скасувати.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 року у справі №910/20335/14 викласти в наступній редакції:

«У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про стягнення 256 056,39 грн. - відмовити повністю».

4. Справу №910/20335/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко