ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.11.2015р. Справа №905/2439/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», м.Дніпропетровськ,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь, код НОМЕР_1

про стягнення 74004,43 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Браславець О.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2 старш. юрисконс.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», м.Дніпропетровськ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь про стягнення заборгованості за договором №Б/Н від 17.10.2013р. в розмірі 74004,43 грн, в тому числі: 32570,10 грн заборгованості за кредитом; 21244,94 грн заборгованості по процентам за користування кредитом; 20189,39 грн пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Ухвалою господарського суду від 30.09.2015р. за вказаною позовною заявою порушено провадження у справі №905/2439/15.

В силу норм ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Виходячи зі змісту відомостей, які наявні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, діяльність ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця припинено 16.11.2015р. (запис №3027309), тобто після порушення провадження у справі №905/2439/15.

Відповідно до ч.4 ст.25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно із ст.26 вказаного нормативно-правового акту усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов'язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов'язки як учасник цивільних відносин.

За приписами ч.1 ст.34 Цивільного кодексу України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Статтею 52 вказаного кодексу України встановлено цивільно-правову відповідальність фізичної особи-підприємця, згідно з якою така фізична особа відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України провадження по справі підлягає припиненню, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно із ч.2 ст.80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

В п.4.7 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи.

Аналогічна за змістом правова позиція міститься в постановах Вищого господарського суду України від 29.10.2014р. у справі №915/699/13, від 01.12.2012р. у справі 5015/6270/11, в постанові Верховного Суду України №3-3947к06 від 07.11.2006р. у справі №16-9/225-04-7490, де зазначено про необхідність вирішення господарським судом спору по суті й після втрати відповідачем-суб'єктом підприємницької діяльності відповідного статусу.

Таким чином, приймаючи до уваги, що на дату подання позову відповідач мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, з урахуванням того, що між сторонами виник спір, пов'язаний з виконанням умов господарського договору, який згідно із п.1 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України є підвідомчий господарським судам, з огляду на правові позиції Верховного Суду України та Вищого господарського суду України, підстави для припинення провадження по справі відсутні, внаслідок чого спір у справі вирішується судом у загальному порядку.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 17.10.2013р. відповідачем було підписано і подано до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заяву, згідно із якою відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №Б/Н від 17.10.2013р., та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору. Відповідно до договору відповідачу було відкрито поточний рахунок №4782. За твердженням позивача, свої зобов'язання за договором останній виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти. Відповідач, в свою чергу, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитом та відсотками. Крім того, за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, відповідачу нарахована пеня.

Відповідач в судові засідання 15.10.2015р., 25.11.2015р. не зявився, будь-яких пояснень по суті спору не надав, витребуваних судом документів не представив. Одночасно, за висновками суду, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи з урахуванням наступних обставин.

За приписами ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

За правилами ч.4 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» в Єдиному державному реєстрі повинні міститися, зокрема, відомості про місце проживання фізичної особи підприємця.

За змістом спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 02.10.2015р. місцем проживання відповідача є: м.Маріуполь, вул.Євпаторійська, буд.21.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано процесуальні документи з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Ухвала про порушення провадження по справі від 30.09.2015р. направлена судом за адресою відповідача, була повернута відділенням поштового звязку з позначкою «За закінченням терміну зберігання».

У п.3.9.1 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, яка наявна у матеріалах справи, в тому числі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, враховуючи позицію Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач у судові засідання на виклик суду не зявився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

17.10.2013р. відповідач надав позивачу заяву, підписану електронним цифровим підписом, згідно із якою приєднався та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», тарифами банку, які розміщені в мережі інтернет на сайті банку: www.privatbank.ua.

Електронний цифровий підпис це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (ст.1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»).

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно із вимогами ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Дослідивши заяви відповідача, Умови та правила надання банківських послуг, ОСОБА_3, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://www.privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №Б/Н від 17.10.2013р., суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою даний договір містить ознаки кредитного договору, до якого застосовуються положення параграфів 1 та 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, кредитний договір між сторонами у даній справі складається із заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та Умов та правил надання банківських послуг, які оприлюднені через офіційний сайт банку. При цьому, зазначений договір підписаний обома сторонами в установленому законом порядку, сторонами не оспорювався та не визнаний недійсним.

Відповідно до п.3.2.2.1 Умов та правил надання банківських послуг банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені в заявці на договірне списання (далі - гарантований платіж або заявка), в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів, винагороди в обумовлені договором строки. Кредит надається банком для виконання клієнтом платежів за заявкам на договірне списання коштів з датою виконання в майбутньому за господарськими договорами, який не перевищує термін повернення кредиту, та може бути змінений або скасований позичальником за згодою одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк «Приват24»), шляхом перерахування банком кредитних коштів на рахунок 3648, з подальшим перерахуванням в дату виконання на поточний рахунок одержувача, що вказаний в заявці.

Пунктом 3.2.2.2 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що термін повернення кредиту зазначений в заявці. Під датою виконання заявки сторони погодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначений в заявці клієнта. Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання клієнтом заявки до дати виконання заявки клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менше 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці клієнта. Винагорода сплачується клієнтом в дату надання в банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014р. клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014р. клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості. У разі непогашення заборгованості клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість за кредитом стає простроченою. При цьому за користування кредитом Клієнт сплачує відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Заявками на гарантовані платежі №11 від 17.10.2013р., №21 від 11.11.2013р., №24 від 18.11.2013р., №29 від 23.12.2013р., №43 від 27.01.2014р., №44 від 11.02.2014р. відповідач через систему інтернет-клієнт-банк «Приват24», звернувся до банку про здійснення платежів за рахунок кредитних коштів. Факт видачі кредиту підтверджується банківськими виписками.

Відповідач не заперечив одержання від банку кредитних коштів у межах сум визначених в заявках у порядку, встановленому Умовами та правилами надання банківських послуг.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст.1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України).

Позивачем надані банківські виписки, які підтверджують заборгованість відповідача перед позивачем станом на 25.08.2015р. по кредиту в розмірі 32570,10 грн, по процентам за користування кредитом у розмірі 21244,94 грн.

Відповідач не надав суду доказів належного виконання зобов'язань у визначені строки, заявлені позовні вимоги не спростував. З урахуванням встановленого, суд вважає вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 32570,10 грн, по процентам за користування кредитом у розмірі 21244,94 грн обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи документами і розрахунками та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Вимоги про стягнення пені в розмірі 20189,39 грн нарахованої за період з 18.08.2014р. по 25.08.2015р. позивач обґрунтовує з посиланням на п.3.2.2.10.1 Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачено, що у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п.3.2.2.6.2, 3.2.2.9.1-3.2.2.9.3, договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п.3.2.2.2, 3.2.2.6.3, 3.2.2.6.16, 3.2.2.7.2 договору, винагороди, передбаченої п.п.3.2.2.6.5, 3.2.2.9.4-3.2.2.9.6 договору клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права, передбаченого п.3.2.2.2 договору, клієнт сплачує банку пеню в розмірі, зазначеному в заявці, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Пунктом 3.2.2.10.4 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п.3.2.2.10.1-3.2.2.10.3 цього договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1218 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Одночасно, судовий збір у розмірі 609 грн має бути повернутий позивачу у звязку із його сплатою у більшому розмірі, ніж передбачено законом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», м.Дніпропетровськ до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь про стягнення заборгованості за договором №Б/Н від 17.10.2013р. в розмірі 74004,43 грн, в тому числі: 32570,10 грн заборгованості за кредитом; 21244,94 грн заборгованості по процентам за користування кредитом; 20189,39 грн пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (87515, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Євпаторійська, буд.21, код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, буд.50, ) заборгованість за кредитом 32570,10 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 21244,94 грн; пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 20189,39 грн, а також судовий збір в сумі 1218 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Повернути Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» (49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, буд.50, ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 609 грн, сплачений на підставі платіжного доручення №ВООО3В0U0R від 03.06.2015р.

У судовому засіданні 25.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 30.11.2015р.

Суддя Ю.О.Паляниця