КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2015 р. Справа№ 910/16738/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону: не з"явився;

від позивача: Лисичний А.П. - представник;

від відповідача: Литвинов С.І. - представник;

розглянувши апеляційну скаргу Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону

на рішення Господарського суду м. Києва

від 20.07.2015р.

у справі № 910/16738/15 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта банк"

про стягнення 2 043 835, 62 доларів США, що еквівалентно 43 983 342, 55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону звернувся до Господарського суду м. Києва в інтересах держави в особі Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М. К. Янгеля" з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" про стягнення 2043835,62 доларів США, з яких: 2000000,00 доларів США заборгованості по вкладу, 43835,62 доларів США заборгованості по процентам.

Рішенням Господарського суду м. Києва № 910/16738/15 від 20.07.2015 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що 09.01.2014 між Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» (вкладником) та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір банківського вкладу «зручний для бізнесу» № Д-2005037/01/1802.

Відповідно до п. 1.1. договору банк відкриває вкладнику рахунок № 5037, а ДП «КБ «Південне» вносить на рахунок грошові кошти у сумі 2000000,00 доларів США, на умовах та в порядку, визначених цим договором.

Скаржник зазначає, що виходячи з умов договору банк зобов'язаний був повернути кошти ДІЇ «КБ «Південне» разом з процентами 16.03.2015 року, однак по теперішній час банк це не здійснив.

Оскільки вищезазначені дії відповідача порушують інтереси держави в особі Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля», Військова прокуратура Дніпропетровського гарнізону з метою захисту інтересів держави звернулася з позовною заявою до Господарського суду м. Києва.

Однак, Господарський суд міста Києва своїм рішенням від 20.07.2015 року відмовив у задоволені позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи це тим, що у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів у цих правовідносинах.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/16738/15 та визнано явку повноважних представників сторін в судове засідання обов'язковою.

26.11.2015 року представник прокуратури в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить зворотнє поштове повідомлення яке є наявним в матеріалах справи (№839).

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати необхідних заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Вислухавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника прокуратури.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 09.01.2014 між Державним підприємством "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля" (вкладником) та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір банківського вкладу "зручний для бізнесу" №Д-2005037/01/1802.

Відповідно до п. 1.1. договору банк відкриває вкладнику вкладний рахунок №5037, а ДП "КБ "Південне" вносить на рахунок грошові кошти у сумі 2000000,00 доларів США, на умовах та в порядку, визначених цим договором.

Пунктом 1.3. договору зазначено, що вклад залучається на строк з моменту зарахування коштів на рахунок по 13 січня 2015 року включно.

Процентна ставка за вкладом становить 7,5% відсотків річних (п.2.1. договору).

Відповідно до п. 2.6. договору в останній день строку, на який був залучений вклад, банк перераховує суму вкладу та суму нарахованих процентів на поточний рахунок клієнта, визначений в п.2.2. договору.

Між ДП "КБ "Південне" та банком 13.01.2015 року укладено додаткову угоду 1 до договору, якою п.1.3. та п.2.1. викладено в новій редакції, а саме:

п.1.3. вклад залучається на строк по 13 лютого 2015 року включно;

п. 2.1. процентна ставка за вкладом становить 8,0% річних.

Між ДП "КБ "Південне" та банком 13.02.2015 року укладено додаткову угоду 2 до договору, якою п.1.3. та п.2.1. договору викладено в новій редакції:

п.1.3. вклад залучається на строк по 16 березня 2015 року включно;

п. 2.1. процентна ставка за вкладом становить 8,0% річних.

Відповідно до п.2.2 договору нарахування процентів на вклад здійснюється за фактичну кількість днів у місяці та році (28-29-30-31/365-366). При розрахунку процентів враховується фактичний залишок коштів на рахунку станом на кінець кожного календарного дня періоду, за який здійснюється нарахування процентів. Проценти на вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження коштів на рахунок, до дня, який передує їх поверненню вкладникові або списанню з рахунка з інших підстав. Сплата нарахованих на суму вкладу процентів за період з 01.10.2014 по 12.02.2015 включно здійснюється 16.02.2015, за період з 13.02.2015 по день закінчення строку залучення вкладу здійснюється щомісячно, в перший робочий день кожного календарного місяця, що слідує за розрахунковим, а також в день закриття рахунку та/або продовження дії строку залучення вкладу, зазначеного у п. 1.3 договору, шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок вкладника.

Виходячи з умов договору банк зобов'язаний був повернути кошти позивачу разом з процентами 16.03.2015.

Як свідчать матеріали справи, спір виник у зв'язку з тим, що відповідач у строк до 16.03.2015 не повернув позивачеві 2000000,00 доларів США вкладу та не сплатив 43835,62 доларів США процентів по вкладу.

02.03.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 150 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до категорії неплатоспроможних". На підставі вищевказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта банк".

Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 3 місяці з 03.03.2015 02.06.2015.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 71 від 08.04.2015 внесено зміни та запроваджено тимчасову адміністрацію до 02.09.2015.

Станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача була запроваджена тимчасова адміністрація.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання чинності Законом України від 04.11.2010 № 2677-VI) випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 зазначеного закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи з змісту та згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування пені, примусове стягнення коштів та майна банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому на них не поширюється виняток з обмеження, встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Разом із цим, вказаний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку), у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статті 39 даного Закону.

Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стосовно доводів, викладених в апеляційній скарзі, слід зазначити, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк».

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Будь-який інший порядок задоволення вимог кредиторів неможливий в силу приписів п. 9 ч. 1 стаття 37 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі запровадження тимчасової адміністрації банку - боржника. Крім того, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 вказаного закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону на рішення Господарського суду м. Києва від 20.07.2015р. у справі № 910/16738/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 20.07.2015р. у справі № 910/16738/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/16738/15 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська