ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.12.15р. Справа № 904/8494/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Холлеман Україна", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси", м. Дніпропетровськ

про стягнення 72 737 грн. 50 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № б/н від 27.08.15р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Холлеман Україна" звернулося до господарського суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення прохальної частини від 09.11.2015р., просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" заборгованість в розмірі 66 737 грн. 50 коп., з яких: 34 000 грн. 00 коп. - сума основного боргу, 14 884 грн. 55 коп. - пеня за період з 10.10.14р. по 15.09.15р., 16 902 грн. 81 коп. - інфляційні втрати за період 10.10.2014р. по 15.09.15р., 950 грн. 14 коп. - 3% річних, відповідно до умов договору транспортного експедирування від 10.07.2014р. №80/14ПР, а також судові витрати, в тому числі судовий збір, витрати на поштові відправлення та витрати на юридичну допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобовязань щодо оплати наданих позивачем транспортно-експедиційних послуг за заявкою відповідача від 03.10.2014р. № 396.

Відповідач явку свого повноважного представника у призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.07.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Холлеман Україна" (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" (клієнт) укладено договір транспортного експедирування № 80/14ПР (надалі-Договір), відповідно до умов якого перевізник від свого імені та за рахунок коштів клієнта здійснює комплекс робіт по організації перевезень вантажів автомобілями в міських, міжміських та міжнародних сполученнях, а клієнт оплачує ці послуги (п. 1.1 Договору).

Договір діє з моменту його підписання сторонами протягом одного року. У разі відсутності письмового звернення будь-якої зі сторін за 30 днів до закінчення строку, Договір вважається продовженим на кожен наступний рік (Розділ 9 Договору).

За умовами п. 1.3 Договору клієнт надає, а перевізник приймає до перевезення вантажі на підставі заявки, яка є невідємною частиною даного Договору.

Згідно п. 6.1 Договору платежі за послуги перевізника по перевезенню/експедируванню здійснюються за договірними цінами, узгодженими в заявці, яка є невідємною частиною даного Договору.

Оплата здійснюється на підставі рахунків перевізника, згідно строків, зазначених у заявці (п. 6.2 Договору).

В п. 6.5 Договору сторони узгодили, що здача-приймання послуг за даним Договором підтверджується актом-звітом, підписаним сторонами, із зазначенням загальної суми послуг.

Відповідно до умов Договору клієнтом перевізнику надана заявка № 396 від 03.10.2014р. (надалі - ОСОБА_2) на перевезення вантажу (земснаряд та класифікатор спіральний КСП-20) за маршрутом м. Вільногірськ см. Кривий Ріг (а.с. 11).

Згідно зазначеної заявки вартість перевезення складає 34 000 грн. 00 коп. з ПДВ; умови оплати: строк оплати 50% передплата, 50% по факту доставки до розвантаження.

На виконання умов Договору та поданої відповідачем ОСОБА_2, позивач належним чином здійснив перевезення вантажу, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 08/10-1 від 08.10.2014р. та № 0002 від 09.10.2014р., а також складеним та підписаним сторонами актом надання послуг від 10.10.2014р. № 233, які наявні в матеріалах справи (а.с.12, 13, 14).

В порушення умов ОСОБА_2 щодо строків оплати, відповідач 50% передплати, згідно виставленого позивачем рахунку від 03.10.2015р. № 396, не сплатив. Вартість наданих позивачем послуг залишена відповідачем без оплати й після виконання позивачем перевезення.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача із листами від 16.10.2014р. № 497 та від 09.07.2015р. № 176, якими вимагав оплатити заборгованість за виконане перевезення згідно рахунку № 396 від 03.10.2014р. в розмірі 34 000 грн. 00 коп. (а.с. 15-19).

Згідно електронного листа ТОВ „Проско Ресурси від 16.10.2014р. № 497, відповідач підтвердив наявність заборгованості та зобовязався виконати оплату заборгованості протягом грудня 2014р. (а.с. 21).

За умовами п. 4.6 Договору у разі недотримання клієнтом умов оплати по даному Договору, перевізник вправі предявити клієнту вимогу про сплату пені у розмірі двох облікових ставок НБУ за кожен день прострочення з моменту підписання акту виконаних робіт

Позивач вважає, що строк виконання відповідачем зобовязань за Договором щодо оплати вартості транспортно-експедиційних послуг, наданих позивачем за спірною заявкою на суму 34 000 грн. 00 коп., настав 10.10.2014р., у звязку із чим, на підставі п. 4.6 Договору нарахував додатково до сплати відповідачу пеню у розмірі 14 884 грн. 55 коп. за період з 10.10.2014р. по 15.09.2015р.

Із посиланням на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 3% річних у загальній сумі 950 грн. 14 коп. за період з 10.10.2014р. по 15.09.2015р. та інфляційні втрати в розмірі 16 902 грн. 81 коп. за вказаний період.

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідача перед позивачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача оцінивши докази, суддів вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини перевезення вантажів та їх експедирування врегульовані главою 32 Господарського кодексу України, главами 51, 65 Цивільного кодексу України, Законом України "Про транспорт", Статутом автомобільного транспорту УРСР, затвердженого Радою Міністрів УРСР від 27.06.1969р. №401, Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність", а також Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедитування, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Відповідно до статті 316 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, товарно-транспортні накладні № 08/10-1 від 08.10.2014р. та № 0002 від 09.10.2014р. не містять відомості щодо дати розвантаження вантажу, що прийнятий до перевезення позивачем, у звязку із чим первинними документами не доведений визначений умовами ОСОБА_2 строк оплати (по факту доставки до розвантаження).

Водночас, у п. 6.3 Договору сторони узгодили, що якщо в транспортній заявці строк платежу не зазначений, клієнт повинен розрахуватися з перевізником протягом трьох банківських днів після отримання від перевізника копії товарно-транспортної накладної, рахунку, акту-звіту про виконані роботи. Датою отримання документів є дата штемпеля поштового відомства про вручення листа.

Так, матеріалами справи підтверджується отримання відповідачем документів, визначених п. 6.3 Договору у день складання акту виконаних робіт, у звязку із чим, з урахуванням норм ч. 1 ст. 253 та ч. 5 ст. 254 ЦК України, строк виконання зобовязання відповідача зі сплати вартості виконаного позивачем перевезення на суму 34 00 грн. 00 коп. є таким, що настав 15.10.2014р.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобовязань на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 1.12 вказаної постанови Пленуму, з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З урахуванням встановлених вище обставин щодо строку виконання спірного зобовязання відповідачем та приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно здійсненого судом перерахунку, до стягнення з відповідача підлягає пеня в розмірі 6 216 грн. 88 коп. за період з 16.10.2014р. по 15.04.2015р.; а також 3% річних в розмірі 936 грн. 16 коп. за період з 16.10.2014р. по 15.09.2015р. та інфляційні в сумі 15 312 грн. 09 коп. за період з листопада 2014р. по серпень 2015р. В решті позовних вимог слід відмовити.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені договором майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати наданих послуг перевезення, чим порушив умови укладеної із позивачем договору та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 34 000 грн. 00 коп. основного боргу, 6 216 грн. 88 коп. пені, 936 грн. 16 коп. 3% річних та 15 312 грн. 09 коп. інфляційних втрат є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат позивача на юридичну допомогу у розмірі 6 000 грн. 00 коп. та витрат на поштові відправлення, які позивач, згідно заяви про уточнення прохальної частини позову від 09.11.2015р., просить суд покласти на відповідача, суд зазначає наступне.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Пунктом 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Крім того, відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Повноваження сторони або третьої особи від імені юридичної особи може здійснювати її відособлений підрозділ, якщо таке право йому надано установчими або іншими документами.

Громадяни можуть вести свої справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю.

Довіреність громадянина, який є суб'єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, за зверненням якого прийнято рішення про надання такої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордеру обов'язково додається витяг з договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

Тобто, вказана норма не обмежує юридичних осіб у виборі осіб, котрі будуть здійснювати їх представництво в господарському суді.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Як встановлено судом, на підтвердження витрат на правову допомогу в сумі 6 000 грн. 00 коп. позивачем до матеріалів справи надані копія договору про надання юридичних послуг від 26.08.2015р. № 3, укладеного між ТОВ „Холлеман Україна (замовник) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (виконавець); копія платіжного доручення № 9850 від 01.09.2015р.

Водночас, позивачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є адвокатом, у звязку із чим, за вказаних вище норм чинного законодавства, у господарського суду відсутні правові підстави для покладання на відповідача витрат позивача на юридичну допомогу в розмірі 6 000 грн. 00 коп., надану останньому фізичною особою підприємцем ОСОБА_1

Крім того, витрати позивача на поштові відправлення, про які він зазначає в заяві про уточнення прохальної частини позову від 09.11.2015р., позивачем в цифровому еквіваленті не визначені та не підтверджені будь-якими належними доказами, у звязку із чим вимога позивача про покладення цих витрат на відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" (49044, м. Дніпропетровськ, вул. Рогальова, б. 21-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Холлеман Україна" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Орловська, б. 21, ) 34 000 грн. 00 коп. (тридцять чотири тисячі грн. 00 коп.) основного боргу, 6 216 грн. 88 коп. (шість тисяч двісті шістнадцять грн.. 88 коп.) пені, 936 грн. 16 коп. (девятсот тридцять шість грн.. 16 коп.) 3% річних, 15 312 грн. 09 коп. (пятнадцять тисяч триста дванадцять грн.. 09 коп.) інфляційних втрат, 1 030 грн. 52 коп. (одну тисячу тридцять грн. 52 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_3

Повне рішення складено 07.12.15р.