РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа №917/2188/15

За позовом Приватного підприємства "ЛЮГ" м. Полтави

до Полтавської обласної державної адміністрації

про тлумачення змісту договору.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Ковальчук І.В.

СУТЬ СПОРУ:

у жовтні 2015 року Приватне підприємство "ЛЮГ" звернулося з указаним позовом в господарський суд Полтавської області.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 р. справу передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Позивач зазначав, що 14 травня 2013 р. між ним та відповідачем укладено договір про організацію перевезень пасажирів автомобільним транспортом № 471/13, згідно якого відповідач надає позивачу право на перевезення пасажирів на міжміському автобусному маршруті загального користування "Гадяч АС - Полтава АС-1" рейси №№ 2582/251, 254/253 у звичайному режимі.

Посилаючись на те, що під час виконання договору між сторонами виникли розбіжності щодо тлумачення п.п. 2.3.1, 6.1 спірного договору, позивач на підставі ст. 213 ЦК України просив розтлумачити зміст вказаних пунктів зазначивши, чи являється зі змісту договору і чинного законодавства України порушення умов договору п. 2.3.1 з боку перевізника залучення ним резервного автобуса у випадку виходу з ладу автобуса, який визначено договором для перевезення пасажирів і чи може така замін автобуса на резервний слугувати підставою для розірвання договору в односторонньому порядку згідно п. 6.1 договору, а також просив покласти на відповідача понесені ним по справі господарські витрати.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлений в установленому порядку.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що згідно умов спірних пунктів договору підставою для розірвання договору в односторонньому порядку є порушення позивачем умов договору.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст. 75 ГПК України у відсутності представника позивача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 14 травня 2013 р. між сторонами у справі укладено договір про організацію перевезень пасажирів автомобільним транспортом № 471/13, згідно умов якого відповідач надає позивачу право на перевезення пасажирів на міжміському автобусному маршруті загального користування "Гадяч АС - Полтава АС-1" рейси №№ 2582/251, 254/253 у звичайному режимі.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями відповідача, наявною у справі копією вищевказаних договору.

Згідно вимог ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Згідно умов п. 2.3.1 договору позивач зобов'язаний забезпечувати на маршрутах необхідну кількість рухомого складу згідно умовами договору по затвердженому відповідачем розкладу руху. Без згоди відповідача не змінювати кількість рухомого складу та марку транспортного засобу на маршруті.

Відповідно до умов п. 6.1 договору цей договір в односторонньому порядку може бути розірвано тільки за ініціативою відповідача. Підстава для розірвання договору в односторонньому порядку є одноразове порушення позивачем одного із своїх зобов'язань, встановлених пунктом 2.3 цього договору та нормами чинного законодавства України.

Відносини в сфері автомобільних перевезень регулюються Законами України "Про автомобільний транспорт", "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Згідно вимог ч.ч. 1, 4 ст. 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати. У договір можуть бути включені інші питання за згодою сторін.

Відповідно до п. 35 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 176 від 18 лютого 1997 р. перевізник самостійно забезпечує у повному обсязі перевезення пасажирів відповідно до умов договору про організацію перевезень або дозволу, в тому числі резервними автобусами, на випадок виходу автобуса з ладу чи збільшення пасажиропотоку.

За правилами п. 55 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1081 від 3 грудня 2008 р. відповідач має право достроково розірвати договір (позбавити дозволу) з автомобільним перевізником у разі, зокрема, порушення ним умов договору (дозволу).

Враховуючи, що позивачем фактично ставиться питання про тлумачення не правочину, а нормативно-правового акта в частині визначення підстав розірвання договору в односторонньому порядку, то у позові відповідно до вимог ст. 213 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Приватного підприємства "ЛЮГ" м. Полтави відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар