ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" грудня 2015 р.Справа № 916/2183/15

Позивач: Приватне підприємство „Марго

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю „Агропрайм Холдинг

Про: стягнення 1112199,90 грн.

Головуючий суддя Демешин О.А.

Суддя Цісельський О.В.

Суддя Желєзна С.П.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство „Марго (далі позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Агропрайм Холдинг (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором №05-03-2 від 05.03.2013р. - 1401342 грн. 26 коп., з яких: 1140794,94 грн. - основний борг; 32388,33 грн. пеня; 228158,99 грн. - штраф 20%.

11.08.2015 року позивач надав суду заяву про зміну предмету, підстав позову та зменшення позовних вимог в якій просить стягнути з відповідача:

- по договору № 05-03-2 від 05.03.2013р. - 809795 грн. 89 коп., куди включається 646320,96 грн. - основного боргу, 129264,19 грн. штрафу 20% та 34210,74 грн. - 3% річних.

- по видатковій накладній №РН-000608 від 12 вересня 2012 року 302404,01 грн., куди включається 162936,8 грн., 125298,40 грн. інфляційні втрати, 14168,81 грн. - 3% річних.

Тобто, фактично, у вказаній заяві, відповідно до ст..22 ГПК України, позивачем було змінено лише підстави позову (наявність заборгованості по видатковій накладній), а зміни предмету позову (стягнення грошових коштів) не мало місця.

Відповідач позов про стягнення 1401342,26 грн. не визнав, з підстав, викладених у відзиві на позов від 14.07.2015 року. Відзиву, з врахуванням заяви позивача про зміну предмету, підстав позову та зменшення позовних вимог відповідач не надав, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами, в порядку ст. 75 ГПК України.

07.10.2015 року справа прийнята до провадження колегією суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючий суддя Демешин О. А., суддя Цісельський О.В., суддя Желєзна С.П.

Під час розгляду справи оголошувалась перерва у судовому засідання до 26.11.2015 року о 11:45 та до 07.12.2015 року о 09:40.

В С Т А Н О В И В :

05.03.2013 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 05-03-2, згідно з умовами якого Продавець зобов'язався передати, а Покупець зобов'язався прийняти та сплатити вартість засобів захисту рослин (товар), відповідно до умов цього Договору (додаткових угод та специфікацій до нього).

У 2013 році поставки здійснювалися на підставі двох обумовлених Специфікацій: №1 від 17.04.2013 на загальну суму з ПДВ 330624,00 за курсом на міжбанку 8,200 та №2 від 17.04.2013 на загальну суму з ПДВ 160244,40 грн. за курсом на міжбанку 8,200.

За специфікацією №1 від 17.04.2013 та №2 від 17.04.2013 було передбачено крайній строк оплати за поставлений товар - 01.11.2013 року.

Умова поставки - EXW склад Продавця: с. Трушки, вул. Польова, 1. Термін поставки - п'ять днів після оплати згідно Графіку оплати.

Фактично Продавець виконав повністю свої обов'язки щодо поставки товару „штефодім в кількості 3070л. на загальну суму 483340,80 грн. Проте Покупець свій обов'язок щодо сплати за поставлений товар виконав не в повному обсязі.

Так, Продавець передав, а Покупець прийняв товар за видатковою накладною №РН-000330 від 15.05.2013, довіреність №650373 від 14.05.2013. Передано товар „штефодім в кількості 2070,00 л. на суму 483340,80 грн. За цим Договором Покупцем сплачено 78733,6 грн. (банківська виписка від 26.04.2013 на суму 76358,40 грн., банківська виписка від 26.04.2013 на суму 165312 грн.).

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором з урахуванням курсу гривні до долара США станом на 06.08.015р. в розмірі 646320,96грн.

Також, за прострочення виконання зобовязання по договору позивач просить стягнути з відповідача штраф в сумі 129264,19грн. на підставі п.6.2. договору та 3% річних за прострочення по грошовому зобовязанню в розмірі 34210,74грн. на підставі ст..625 ЦК України.

Крім викладеного, позивач просить стягнути заборгованість відповідача по позадоговірній поставці за видатковою накладною №РН-000608 від 12 вересня 2012 року на загальну суму 810619,20 грн.

За цією видатковою накладною відповідачем протягом 2012-2013 років сплачено 647682,40 грн. (банківська виписка від 10.09.2012 на суму 59040,00 грн., банківська виписка від 14.09.2012 на суму 53923,20 грн., банківська виписка від 18.09.2012 на суму 184598,40 грн., банківська виписка від 18.10.2012 на суму 150120,80 грн., банківська виписка від 14.06.2013 на суму 100000 грн., банківська виписка від 17.06.2013 на суму 100000 грн.). Залишок несплаченої суми складає 162936,8 грн.

На вказану заборгованість позивачем нараховано 3% річних за прострочення по грошовому зобов`язанню в розмірі 14168,81грн. та 129298,4грн. інфляційних на підставі ст.625 ЦК України.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що розмір його заборгованості перед позивачем становить тільки 241670,4грн., оскільки вважає недоведеним зміну курсу гривні до долара США.

Також відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог щодо стягнення штрафу.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до п. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов 'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1-3 статті 6 ЦК України встановлено, що:

1. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

2. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

3. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Пунктом 4.1., укладеного між сторонами договору, встановлено, що умови оплати товару, порядок та строки здійснення платежів зазначаються у специфікації (ях) до договору.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що покупець сплачує покупую у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, відповідно до виставленого рахунку покупцю, за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період ASK) гривні до долара США на дату, що передує даті перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару (згідно сайту http://www.udinform.com). Днем оплати вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця.

Відповідно до специфікацій № 1 та № 2 від 17.04.2013р. до вищевказаного договору гривні до долара США був визначений 8,2грн. за один долар США.

Остаточний розрахунок згідно вказаних специфікацій відповідач мав провести до 01.11.2003р.

З огляду на те, що до вказаної дати відповідач не розрахувався з позивачем, суд вважає правомірними позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням курсу долара до гривні станом на 06.08.2015р., приймаючи до уваги, надане позивачу статтею 22 ГПК України, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, виходячи з максимального курсу продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період ASK) гривні до долара США, як це передбачено умовами п.4.2. договору купівлі-продажу № 05-03-2 від 05.03.2013р.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача про недоведеність курсу долара США до національної валюти України, оскільки він є загальновідомим і станом на 06.08.2015р. становить 21,93 гривні за один долар США (згідно сайту http://www.udinform.com).

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу по договору купівлі-продажу в розмірі 646320,96грн. за курсом долара США станом на 06.08.2015р. підлягають задоволенню.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Враховуючи цю норму права, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за 644 дні прострочення (з 02.11.2013р. по 07.08.2015р.) в розмірі 34210,74 грн.

Однак, суд вважає безпідставним нарахування 3% річних на прострочену суму в розмірі 646320,96 грн , виходячи з курсу гривні до долара США станом на 06.08.2015р., але за період з 02.11.2013р. по 06.08.2015р., оскільки прострочення по вказаній сумі боргу з урахуванням

курсу (21,93грн. за один долар США) мало місце тільки 1 день (07.08.2015р.).

Вимог про стягнення 3% річних за прострочення по іншим періодам та виходячи з іншого курсу долара США по відношенню до гривні в ці періоди позивачем не заявлено.

Таким чином, в якості сплати 3% річних до стягнення з відповідача за прострочення по грошовому зобовязанню по договору купівлі-продажу№ 05-03-2 від 05.03.2013р., відповідно до ст.625 ЦК України, підлягає 53,12 грн. (646320,96грн. х 3% : 365 х 1 день прострочення = 53,12грн.)

Також, пунктом 6.1. Договору № 05-03-2 було передбачено, що у випадку порушення строку оплати, передбаченого Договором, Покупець сплачує штрафну пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України нарахованої на суму простроченого зобов'язання за кожен день прострочення. В разі прострочення боржника з оплати за поставлений товар, він, відповідно до п. 6.2 Договору сплачує штраф в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

Позивач просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 20% від суми боргу, розраховану станом на 06.08.2015р. відповідно до курсу долара США до гривні Україна на цю дату в розмірі 21,93 грн. за один долар США (646320,96 грн. х 20% = 129264,19 грн.

Між тим, прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань по остаточній оплаті товару, відповідно до специфікацій №№ 1, 2 від 17.04.2013р., виникло з 01.11.2013р.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, серед іншого, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приймаючи до уваги, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 129264,19 грн. закінчився 01.11.2014р. і про це заявлено відповідачем, а позов до суду надано 28.05.2015р. суд вважає, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Крім вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по позадоговірній поставці за видатковою накладною №РН-000608 від 12 вересня 2012 року на загальну суму 810619,20 грн.

За цією видатковою накладною відповідачем протягом 2012-2013 років сплачено 647682,40 грн. (банківська виписка від 10.09.2012 на суму 59040,00 грн., банківська виписка від 14.09.2012 на суму 53923,20 грн., банківська виписка від 18.09.2012 на суму 184598,40 грн., банківська виписка від 18.10.2012 на суму 150120,80 грн., банківська виписка від 14.06.2013 на суму 100000 грн., банківська виписка від 17.06.2013 на суму 100000 грн.). Залишок несплаченої суми складає 162936,8 грн.

Суд звертає увагу, що термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко встановлений спеціальною нормою права - статтею 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

За таких обставин, відповідач, не сплативши за товар в повному обсязі з 13 вересня 2012 року слід вважати боржником, який прострочив виконання грошового зобовязання на суму 162396,80 грн.

При цьому, суд враховує, що моментом виникнення зобовязань по оплаті за поставлений товар за накладною є момент отримання товару, яка є самостійною підставою виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Правомірно посилаючись на ст. 526, 625, 692 ЦК України та ст. 216 ГК України позивач обґрунтовано розрахував заборгованість відповідача за видатковою накладною № РН-000608 від 12.09.2012 року з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних: 162936,8 грн. (сума основної заборгованості) + 125298,40 (інфляційні втрати) + 14168,81 (3% річних) = 302404,01грн. Тому, в цій частині позов підлягає задоволенню.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 809257,76грн. боргу (646320,96 грн. по договору + 162936,8 грн. по накладній = 809257,76грн.), 14221,93грн. сплати 3% річних (53,12грн. по договору + 14168,81грн. по накладній = 14221,93грн.) та 125298,4грн. інфляційних по видатковій накладній.

На підставі викладеного позов підлягає задоволенню частково, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Агропрайм Холдинг (ЄДРПОУ 609, Одеська область, м. Ізмаїл, ву. Б-Дністровська, 154) на користь Приватного підприємства „Марго (, 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Шевченка, 158 на поточний рахунок 9 Київська Регіональна Дирекція (КРД) "Райффайзен банк Авачь" м. Київ МФО 380805): 809257 гривень 76коп. боргу, 14221 гривню 93коп. сплати 3% річних, 125298 гривень 40коп. інфляційних та 18975 гривень 56коп. судового збору.

2. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили

Повне рішення складено 08 грудня 2015 р.

Головуючий суддя Демешин О.А.

Суддя Цісельський О.В.

Суддя Желєзна С.П.