РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2015Справа № 915/750/15

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомНаціонального університету Одеська юридична академія
до1. Миколаївської міської ради 2. Миколаївської обласної державної адміністрації
третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області
провизнання права власності
Представники:
від позивачаОбручков Р.І. - представник за довіреністю
від відповідача-1не з'явились
від відповідача-2не з'явились
від третьої особине з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.04.2015 до Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Національного університету Одеська юридична академія з вимогою до Миколаївської міської ради визнання права власності на самочинне будівництво: нежитловий об'єкт - каплиця літ. З-1, загальною площею 9,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 18.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на набуття права власності на новостворений нежитловий об'єкт - каплиця літ. З-1, загальною площею 9,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 18, на підставі створення відповідного нерухомого майна без необхідних дозвільних документів.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.04.2015 порушено провадження у справі № 915/750/15, справу призначено до розгляду на 25.05.2015, а також залучено до участі у справі Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

25.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду Миколаївської області від третьої особи надійшли пояснення.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2015 розгляд справи відкладено на 03.06.2015.

02.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшли пояснення до позовної заяви.

03.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2015 призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Деменнікову Анатолію Павловичу, а також зупинено провадження у справі до закінчення проведення судової експертизи та повернення матеріалів справи до Господарського суду Миколаївської області.

25.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду Миколаївської області від судового експерта надійшло клопотання про надання документів, необхідних для проведення судової будівельно-технічної експертизи.

02.07.2015 відділу діловодства Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалами Господарського суду Миколаївської області від 06.07.2015 провадження у справі № 915/750/15 поновлено для розгляду клопотання судового експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, залучено до матеріалів справи документи, необхідні для проведення судової експертизи, та зупинено провадження у справі № 915/750/15 до закінчення проведення судової експертизи, призначеної ухвалою суду від 03.06.2015, та повернення матеріалів справи до господарського суду Миколаївської області

06.08.2015 до відділу діловодства Господарського суду Миколаївської області від судового експерта Деменнікова А.П. надійшли матеріали справи № 915/750/15 та висновок судової будівельно-технічної експертизи № 98/15 від 05.08.2015.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.08.2015 провадження у справі № 915/750/15 поновлено та справу призначено до розгляду на 31.08.2015.

11.08.2015 відділу діловодства Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшло клопотання.

Судове засідання, призначене на 31.08.2015, не відбулося у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.09.2015 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів та справу призначено до розгляду на 21.09.2015.

17.09.2015 відділу діловодства Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшли пояснення.

21.09.2015 відділу діловодства Господарського суду Миколаївської області від відповідача надійшли пояснення та клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2015 залучено до участі у справі Миколаївську обласну державну адміністрацію в якості іншого відповідача (відповідача-2), розгляд справи призначено на 06.10.2015.

01.10.2015 відділу діловодства Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

06.10.2015 відділу діловодства Господарського суду Миколаївської області від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.10.2015 матеріали справи № 915/750/15 направлено за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 справу № 915/750/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.11.2015.

02.11.2015 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

04.11.2015 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 розгляд справи відкладено на 30.11.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідачів та третьої особи.

Представники відповідачів та третьої особи у судове засідання 30.11.2015 не з'явились, відповідачі клопотань про відкладення розгляду справи не подали, вимоги суду не виконали, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У судове засідання 30.11.2015 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті справи, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 30.11.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею № І-МК 000403 від 19.02.2003 Національному університету "Одеська юридична академія" передано на праві постійного користування земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд Миколаївського учбового комплексу Одеської національної юридичної академія, загальною площею 0,6380 га, що знаходиться за адресою: за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 18.

Відповідно до технічного паспорту від 20.01.2009 (інвентаризаційна справа № 23160), виданого Миколаївським міжміським бюро технічного інвентаризації, На вище зазначеній земельній ділянці побудовано нежитловий об'єкт - каплицю літ. З-1, загальною площею 9,8 кв.м.

Як вбачається з позовної заяви позивачем розроблений ескізний проект каплиці за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 18, який узгоджений з управлінням містобудування та архітектури виконкому Миколаївської міської ради у 2008 році.

Листом за вих. № 69/589 від 13.03.2008, Головне управління МНС України в Миколаївській області надало згоду на будівництво каплиці за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 18.

Санітарно-епідеміологічною станцією Заводського району листом за вихідним № 772/02-03 від 26.03.2008 повідомлено, що санепідемстанція не заперечує проти будівництва на території позивача каплиці за вищевказаною адресою.

В листі за вих. № 17-6956 від 14.04.2008, Управління мітобудування та архітектури виконавчого комітету Миколаївської міської ради узгодило виконання проектних та будівних робіт по зведенню каплиці за вищевказаною адресою. З метою оформлення самовільно здійсненого будівництва, позивач отримав висновок санітарно-епідеміологічної станції Заводського району м. Миколаєва за вих. № 342/02-01 від 17.02.2009, відповідно до якого санепідемстанція з заперечує проти оформлення каплиці літ. З-1 за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 18.

Також, позивачу надано висновок за вихідним № 51/69 від 28.01.2009 Заводського районного відділу м. Миколаєва ГУ МНС України в Миколаївській області, про погодження оформлення самочинно забудованого нежитлового об'єкту каплиці за вищевказаною адресою.

Крім того, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Миколаївської міської ради своїм листом за вихідним № 17-386 від 17.02.2009 також погодило оформлення самовільно збудованого об'єкту - каплиці, що розміщена за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 18.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на набуття права власності на новостворений нежитловий об'єкт - каплиця літ. З-1, загальною площею 9,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 18, на підставі створення відповідного нерухомого майна без необхідних дозвільних документів.

За приписами частин 1-4 статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Відповідно до статті 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Згідно з частиною 5 статті 22 Господарського кодексу України держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Частинами 1 та 4 статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Статтею 375 Цивільного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, з наведених норм закону вбачається, що позов про визнання права власності може пред'являтись у випадках, коли належне певній особі право або набуття цією особою права не визнається, оспорюється іншою особою або у разі втрати документа, який засвідчує її майнове право. Аналогічну позицію наведено у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтями 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов (стаття 54 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, враховуючи викладені вище норми матеріального та процесуального права при зверненні до суду з позовом про визнання права власності повинно бути доведено належними та допустимими доказами факт правомірного набуття відповідного майнового права, а також порушення, невизнання чи оспорювання означеного права відповідачами.

У матеріалах справи відсутні та позивачем суду не подані докази того, що відповідачі оспорюють право власності позивача на нерухоме майно. Лист Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 4691/02.02.01-11/14/15 від 27.05.2014 та лист Реєстраційної служби Миколаївського міського управління Юстиції Головного управління юстиції у Миколаївській області Міністерства Юстиції України № 01.06.-54/06-596 від 12.06.2014 не можуть бути підставою для висновку про порушення Миколаївською міською радою права власності позивача, чи заперечення нею такого права.

Вказані висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах № 6/316 від 12.09.2011, № 16/55 від 12.09.2011, № 11/191 від 10.10.2011, № 16/252 від 20.06.2011; від 20.06.2011 № 16/257; від 20.06.2011 № 36/237; від 20.06.2011 № 40/427; від 20.06.2011 № 16/257; від 12.09.2011 № 6/315; від 10.10.2011 № 11/191, № 30/119; від 03.10.2011 № 9/217, а також у п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/1642/2011.

Згідно з частинами 1, 2 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у Постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену Законом. Мотивів, з яких суд, на думку позивача, має право відступити від правової позиції, викладеної у Висновках Верховного Суду України, ним у позові не наведено.

Крім того, відповідно до наявного в матеріалах справи відзиву Миколаївська обласна державна адміністрація не заперечує та не оспорює право власності позивача на нерухоме майно. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачі, жодним чином не порушував та не заперечують права власності позивача на вищезгадане нерухоме майно. Більше того, ні Миколаївська обласна державна адміністрація, ні Миколаївська міська рада не перебувають з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядженням майном, стосовно якого заявлені позовні вимоги про визнання права власності. Вони не оспорюють та не претендують на таке право.

Водночас, статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі -підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на самочинно-реконструйоване майно позивач фактично використав судовий порядок визнання права власності на самочинне будівництво, для того щоб не дотримуватися встановленого законом порядку на вчинення відповідних дій.

Судом встановлено, що позивачем належними засобами доказування не доведено суду порушення з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Екобуд" законних та охоронюваних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Інтер Кепітал Груп", оскільки ненадання відповідачем запитуваних позивачем документів для реєстрації права власності,

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що Національним університетом Одеською юридичною академією належними засобами доказування не доведено суду порушення Миколаївською міською радою та Миколаївською обласною державною адміністрацією прав і охоронюваних законом інтересів позивача щодо володіння нерухомим майном - каплицею літ. З-1, загальною площею 9,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 18, а також не надано доказів в підтвердження того, що відповідачами оспорюється право власності позивача на спірне майно, вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст. 82, ст. 82-1, ст. 84, ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 02.12.2015

Суддя Н.Б. Плотницька