ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа № 914/2669/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Гнатюк Г.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Л-Профі (надалі ТзОВ «Л-Профі»), б/н від 27.10.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/4895/15 від 29.10.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 23.09.2015р.

у справі № 914/2669/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Енергомонтаж-вентиляція (надалі ТзОВ Енергомонтажвентиляція), с. Матяші Камянка-Бузького району Львівської області

до відповідача: ТзОВ Л-Профі, м. Львів,

про стягнення 37 397,82 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 23.09.2015р. у справі № 914/2669/15 (суддя Яворський Б.І.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТзОВ Л-Профі на користь ТзОВ Енергомонтажвентиляція 37 397,82 грн. та 1 827,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що сума заборгованості підтверджується матеріалами справи, в свою чергу належними та допустимими доказам відповідачем не спростована.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ «Л-Профі» подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено необєктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не встановлено яким саме договором регулюються спірні правовідносини сторін, оскільки, на думку відповідача, поставка товару здійснювалася на підставі договору № 29 від 03.09.2012р.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 29.10.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_2, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 30.10.2015р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 19.11.2015р.

У звязку із перебуванням судді Мирутенка О.Л. у відпустці, розпорядженням в.о.голови Львівського апеляційного господарського суду від 19.11.2015р., в склад колегії суддів замість судді Мирутенка О.Л. введено суддю Михалюк О.В.

В судовому засіданні 19.11.2015р. оголошено перерву до 24.11.2015р., про що сторони були повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 24.11.2015р. оголошено перерву до 01.12.2015р., про що сторони були повідомлені під розписку.

Сторони участі уповноважених представників в судове засідання 01.12.15 не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

ТзОВ Енергомонтажвентиляція у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/7228/15 від 16.11.2015р.) проти доводів скаржника заперечив, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

22.11.2012р. між ТзОВ Енергомонтажвентиляція (замовник) та ТзОВ Л-Профі (виконавець) укладено договір № 37, відповідно до умов якого виконавець зобовязується виготовити, доставити, встановити та передати у власність замовника продукцію, а саме двері протипожежні, згідно додатків до договору, які є його невідємною частиною, а замовник зобовязується прийняти вироби та виконані виконавцем згідно умов договору роботи, оплатити їх в порядку та у терміни, передбачені договором (а.с. 26).

Сума договору та порядок розрахунків сторонами узгоджено в розділі 3 договору. Зокрема, у п.3.1 зазначено, що вартість продукції та робіт по даному договору визначена у додатках. Пунктом 3.3 передбачено, що розрахунок здійснюється замовником у формі попередньої оплати в розмірі 40% від загальної суми договору. Наступні 40% суми договору замовник проплачує після доставки виробів на обєкт. Решту 20% суми договору замовник проплачує після закінчення робіт.

Відповідно до розділу 4 договору виконавець зобовязувався виготовити продукцію протягом 20 днів з моменту отримання попередньої оплати та надання виконавчих розмірів виробів. Прийом продукції проводиться на місці розвантаження представником замовника в присутності представника виконавця.

У відповідності до п.3.1 відповідачем виставлено позивачу рахунки:

- № 74 від 23.11.2012 р. на суму 73 348,25 грн.,

- № 72 від 27.11.2012 р. на суму 40 917,48 грн.,

- № 21 від 12.04.2013 р. на суму 39 858,00 грн. (а.с. 28-30).

Позивач перерахував відповідачу грошові кошти на суму 78 692,46 грн. (а.с. 31-33), що підтверджується банківськими виписками від 30.11.2012 р. на суму 40 000, 0 грн., від12.06.2013 р. на суму 18692,46 грн., від12.04.2013 р. на суму 20 000,0 грн.

Проте, відповідач поставив обумовлену продукцію лише частково на загальну суму 41 294,64 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000020 від 12.06.2013р. (а.с. 27).

В звязку з неналежним виконанням ТзОВ «Л-Профі» договірних зобовязань, 23.04.2015р. ТзОВ Енергомонтажвентиляція надіслано відповідачу вимогу про виконання зобовязання за договором. (а.с. 21-22).

Враховуючи, що вимога про виконання зобовязання за договором була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, 28.05.2015р. ТзОВ Енергомонтажвентиляція звернулося до ТзОВ «Л-Профі» з вимогою про повернення оплачених коштів на загальну суму 37 397,82 грн., що підтверджується наявними у справі копіями квитанцій та опису вкладення у цінний лист (а.с. 23-25).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно з ч.1 ст.179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Між сторонами у справі виникли зобовязання з приводу поставки товару.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Частиною 2 ст. 693 ЦК України встановлено , що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно, тобто або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Частиною 1 ст. 670 зазначеного Кодексу визначено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондує з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Як зазначалося вище, відповідачем було виставлено позивачу рахунки: № 74 від 23.11.2012 р. на суму 73 348,25 грн., № 72 від 27.11.2012 р. на суму 40 917,48 грн. (на загальну суму 114265,73 грн.).

Пунктом 3.3 передбачено, що розрахунок здійснюється замовником у формі попередньої оплати в розмірі 40% від загальної суми договору.

На виконання пункту 3.3 договору замовник-позивач здійснив попередню оплату на суму 40000, 0 грн. (банківська виписка від 30.12.2012 р.) від виставленої суми 114265,73 грн.

Проте, всупереч п. 4.1 договору виконавець не поставив позивачу продукцію протягом 20 днів з моменту отримання попередньої оплати.

12.04.2013 р. відповідач виставив позивачу ще один рахунок № 21 на суму 39 858,00 грн., який був оплачений позивачем 12.04.2013 р. на суму 20000,0 грн. та 12.06.2013 р. на суму 18692,46 грн.

Таким чином, позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти на суму 78 692,46 грн. (а.с. 31-33),

Відповідач свої зобовязання з поставки товару виконав частково, поставивши позивачу товар на загальну суму 41 294,64 грн., про що свідчить видаткова накладна № РН-0000020 від 12.06.2013 р.

Доказів поставки відповідачем товару на решту суми 37 397,82 грн. в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що позивачем виставлялися вимоги щодо поставки решти товару, та вимоги про повернення коштів, однак були залишені без відповіді та задоволення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з тим, що вимога про стягнення заборгованості в розмірі 37 397,82 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Щодо твердження скаржника про те, що поставка товару відбулася не на підставі спірного договору, а на підставі договору № 29 від 03.09.2012р., оскільки до договору № 37 від 22.11.2012 р. не укладалося додатків, а до договору № 29 від 03.09.2012р. додатки укладалися, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного:

Проаналізувавши умови договору № 29 від 03.09.2012р. (долученого скаржником до матеріалів апеляційного провадження) та умови спірного договору № 37 від 22.11.2012р., суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що незважаючи на те, що до договору № 37 сторонами не укладалося додатків, у видатковій накладній №РН -0000020 від 12.06.2013р. немає привязки до договору, поставка товару відбувалася на виконання умов саме договору № 37 від 22.11.2012р., оскільки п.1.1 договору № 37 на виконавця покладено обовязок, крім виготовлення та доставки дверей, ще й умову встановлення дверей. Виставлені відповідачем (виконавцем) рахунки № 21, № 72, та № 74 включають в себе вартість, крім ціни дверей та доставки дверей ще й ціну монтажу дверей (а.с. 28-30). Таким чином, твердження скаржника не заслуговують на увагу суду та не доведені будь-якими доказами.

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.3 ст. 4-3 ГПК України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростовували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 23.09.2015р. у справі № 914/2669/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Гнатюк Г.М.

ОСОБА_1