ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. Справа № 922/4391/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача - Караван Р.В., за довіреністю б/н від 18.08.2015

відповідача - Геворкян Г.Г., за довіреністю № 270 від 05.01.2015

Пономаренко В.Д., за довіреністю № 105/12 від 30.12.2014

3-ї особи - Оганян Л.А., за довіреністю № 01-42юр/3208 від 30.04.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Завод Турбокомпресорів", м. Харків (вх. №5107 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 12.10.15 у справі № 922/4391/15

за позовом Закритого акціонерного товариства "Завод Турбокомпресорів", м. Харків

до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерна компанія "Харківобленерго"

про стягнення 91 079,70 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Закрите акціонерне товариство "Завод турбокомпресорів", звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Харківського обласного Комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", про стягнення заборгованості за договором про спільне використання технологічних мереж основного споживача № Э-У-5 від 01.10.2005р., укладеного між сторонами даного спору, яка складається з 52624,23 грн. основної заборгованості, 14231,06 грн. пені, 13915,45 грн. інфляційних втрат, 779,48 грн. трьох відсотків річних (відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог, прийнятої ухвалою суду від 06.10.2015р.). Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.10.2015 у справі № 922/4391/15 (суддя Р.М.Аюпова) в позові відмовлено.

Позивач звернувся з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 12.10.2015 у справі № 922/4391/15, в якій просить скасувати дане рішення та прийняти нове рішення, яким стягнути з Харківського обласного Комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" на користь Закритого акціонерного товариства "Завод турбокомпресорів" 14231,06 грн. пені, 13915,45 грн. інфляційних втрат, 779,48 грн. трьох відсотків річних.

В обґрунтування викладених в апеляційній скарзі вимог позивач посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права. Позивач зазначає, що суд першої інстанції неправомірно застосував до спірних правовідносин норми, що викладені у Правилах користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.996 року. Позивач вважає, що наявними у справі доказами, зокрема кошторисом до договору № Є-У-5 від 01.10.2005 року, підтверджується факт витрат позивача на технічне обслуговування високовольтного обладнання з врахуванням обсягу переданої та фактично спожитої відповідачем за договором електроенергії. На думку позивача, суд першої інстанції дійшов неправомірного та необґрунтованого висновку про те, що на спірні правовідносини розповсюджуються вимоги методики обрахування плати за спільне використання технологічних мереж та для підтвердження фактичних витрат позивача, як власника електричних мереж, що використовується спільно з іншими користувачами, кошторис витрат повинен бути щороку узгоджений з територіальним представництвом НКРЕ. Позивач посилається на те, що наданими до матеріалів справи доказами, а саме: копіями відповідних рахунків, актів приймання-передачі виконаних робіт та обсягів фактично отриманої через електричні мережі позивача та спожитої відповідачем електроенергії, підтверджується фактичне виконання робіт (надання послуг) за договором № Є-У-5 від 01.10.2005 року. Окрім цього, позивач зазначає про ту обставину, що відповідач після прийняття рішення у справі сплатив на адресу позивача 52 624,23 грн. заборгованості за договором № Є-У-5 від 01.10.2005 року.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними позивачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Відповідач посилається на невиконання позивачем вимог Правил користування електричною енергією, недотримання Методики обрахування плати за спільне використання технологічних мереж, в зв'язку з чим відповідач вважає, що посилання позивача на затверджену між сторонами калькуляцію на техобслуговування та ремонт високовольтного обладнання є безпідставним, тому як така калькуляція була затверджена між сторонами тільки на 2005 рік. Як вказує відповідач, він до цього часу не отримував від позивача жодного розрахунку за використання електричних мереж, компенсації перетікання реактивної електроенергії або розрахунку частини витрат на утримання електричних мереж за період у який, як вважає позивач, виник перед ним борг.

17.11.2015 відповідач надав доповнення до відзиву стосовно підтвердження фату оплати в розмірі 52624,23 грн., зазначивши при цьому про те, що він був змушений сплатити зазначену суму боргу, так як котельня по вул. Петровського, 163, м. Дергачі, була відключена від електропостачання.

18.11.2015 позивач надав до матеріалів справи додаткові документи, а саме: копію договору про спільне використання технологічних мереж основного споживача № Є-У-5 від 01.10.2005 року разом з копією додаткової угоди № 1 від 10.05.2006.

В судовому засіданні 17.11.2015 оголошено перерву до 24.11.2015.

23.11.2015 відповідач надав доповнення до відзиву на апеляційну скаргу стосовно зобов'язань субспоживача здійснювати оплату позивачу, як основному споживачу, за використання технологічних мереж за договором та втрати електроенергії в технологічних мережах.

23.11.2015 позивач також надав свої пояснення по справі, в яких підтверджує свою позицію по справі відносно затвердженого між сторонами кошторису, а також посилається на те, що діюча на момент укладання договору редакція ПКЕЕ не передбачала необхідності погодження даного кошторису територіальним представництвом НКРЕ. Також, позивач вважає недоречним посилання суду першої інстанції на методику обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженою постановою національної комісії регулювання електроенергетики України № 691 від 12.06.2008, оскільки її положення та вимоги не розповсюджуються на договір про спільне використання технологічних мереж основного споживача № Є-У-5 від 01.10.2005 року.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи 01.10.2005 року між Закритим акціонерним товариством "Завод турбокомпресорів" (позивач, основний споживач) та Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (відповідач, субспоживач) був укладений типовий договір про спільне використання технологічних мереж основного споживача № Э-У-5.

У відповідності до п. 10.4 вказаний вище договір укладається на термін до 31 грудня 2006 року та набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд. Тобто, як встановлено судом на момент подій, які стали предметом цього позову, договір був чинним у первісній редакції разом зі змінами, що були внесені на підставі додаткової угоди № 1 від 10.05.2006 р.

Предметом договору є зобов'язання основного споживача забезпечити передачу електричної енергії в межах величин, дозволених субспоживачу до використання, а субспоживач зобов'язаний сплачувати за використання електричної мережі отримані послуги, в тому числі за послуги з компенсації перетікання реактивної енергії. Крім того сторони зобов'язалися виконувати інші умови визначені цим договором.

Згідно п. 3.1. договору основний споживач має право на відшкодування частини (відповідно до обсягу переданої субспоживачу електричної енергії) витрат на утримання електричних мереж, якими здійснюється передача електричної енергії субспоживачу, згідно з кошторисом, наведеним у додатку "Порядок розрахунку оплати обґрунтованих витрат споживача на передачу електричної енергії".

У разі аварійного виходу із ладу електричних мереж не з вини основного споживача втрати понесені на відновлення та ремонт мереж розподіляються відповідно до обсягу переданої субспоживачу електричної енергії згідно кошторису затрат основного споживача.

Пункт 3.1. договору був доповнений у відповідності до додаткової угоди № 1 від 10.05.2006 року наступним змістом: Всі витрати основного споживача, понесені на оплату робіт, які проводяться сторонніми організаціями по ремонту та налагодженню електрообладнання , кабелів, приладів обліку з метою безпечної їх експлуатації, розподіляються серед усіх су споживачів електроенергії приєднаних до електромереж основного споживача та сплачуються кожним субспоживачем на підставі рахунка одержаного від основного споживача.

У відповідності до розділу 4 договору субспоживач зобов'язується:

4.1. Здійснювати оплату за використання електричних мереж основного споживача за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж основного споживача здійснюється згідно з додатками "Порядок розрахунків" та "Порядок розрахунку оплати обґрунтованих витрат споживача на передачу електричної енергії" - Додаток № 1.

Плата за використання електричних мереж основного споживача вноситься субспоживачем на підставі рахунка одержаного від основного споживача. Тривалість періоду для оплати отриманого рахунка становить 5 днів (тривалість періоду оплати має не перевищувати 5 днів для споживачів, які здійснюють плату за використання електричних мереж основного споживача самостійно, і 10 днів - для споживачів, які здійснюють розрахунки через свою територіально відокремлену головну організацію).

4.2. Здійснювати оплату за надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії на межі балансової належності електромереж відповідно до додатка "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії".

У частині другій ст. 7.2. договору вказано, що розрахунки втрат виконуються основним споживачем на підставі галузевих нормативно-технічних документів та оформлюються за формою додатка "Розрахунок втрат електричної енергії в мережах споживача".

У додатку № 1 до договору міститься наступна інформація: витрати на передачу електроенергії в грн. січень - 5040 грн., лютий - 4200 грн., березень - 3780 грн., квітень - 2520 грн., травень - 420 грн., червень - 210 грн., липень - 210 грн., серпень - 210 грн., вересень - 210 грн., жовтень - 1680 грн., листопад - 2940 грн., грудень - 4620 грн.; втрати в електричних мережах: втрати в електричних мережах встановлюються щомісячно за розрахунковий період, сплачуються на підставі рахунків виставлених основним споживачем, при цьому у примітці вказано наступна інформація: у таблиці наведені розрахунки на заплановане споживання електроенергії, розрахунки витрат здійснюються відповідно з калькуляцією на технічне обслуговування високовольтного обладнання (калькуляція надається).

Позивачем до суду надані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) відшкодування витрат за електричну енергію разом з рахунками: за 2011 рік на загальну суму у розмірі 16842,44 грн., за 2012 рік на загальну суму у розмірі 20903,23 грн., за 2013 рік на загальну суму у розмірі 23048,95 грн., за 2014 рік на загальну суму у розмірі 37131,62 грн., за 2015 рік на загальну суму у розмірі 21486,04 грн., а також акти здачі прийняття робіт (надання послуг) за технічне обслуговування високовольтного обладнання разом з рахунками: за 2011 рік на загальну суму у розмірі 16025,44 грн., за 2012 рік на загальну суму у розмірі 15686,04 грн., за 2013 рік на загальну суму у розмірі 17774,34 грн., за 2014 рік на загальну суму у розмірі 15322,94 грн., за 2015 на загальну суму у розмірі 6670,86 грн.

Позивач стверджує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг за договором у відповідача виникла заборгованість у розмірі 52624,43 грн., на яку позивачем були нараховані 14231,06 грн. пені, 13915,45 грн. інфляційних втрат, 779,48 грн. трьох відсотків річних (відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог, прийнятої ухвалою суду від 06.10.2015р.), що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано вимог Правил користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року, порядку складення кошторису обґрунтованих річних витрат власника мереж на утримання електричних мереж спільного використання, передбаченого методикою, яка затверджена Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 691 від 12.06.2008 року. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем всупереч вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України, не надано доказів на підтвердження понесених витрат за технічне обслуговування високовольтного обладнання за 2011 -2015 роки суду, а також жодного доказу фактичного виконання робіт (надання послуг), узгоджених сторонами у договорі № Э-У-5 від 01.10.2005 року та встановленими нормами цивільного законодавства, які регулюють спірна правовідносини. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача вказаних у позові грошових коштів, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на діючих нормах права та не відповідають умовам укладеного між позивачем та відповідачем договору № Э-У-5 від 01.10.2005 року, а отже є безпідставними та необґрунтованими.

З висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на дійсних обставинах справи, які суд правомірно визнав встановленими, а також судом вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Так, підставою виникнення господарських правовідносин між сторонами у справі є укладений 01.10.2005 року між Закритим акціонерним товариством "Завод турбокомпресорів" (позивач, основний споживач) та Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (відповідач, субспоживач) договір про спільне використання технологічних мереж основного споживача № Э-У-5.

Предметом у цій справі є вимога основного споживача до субспоживача здійснити плату з відшкодування витрат за електричну електроенергію, а також технічне обслуговування високовольтного обладнання згідно з умовами укладеного договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 01.10.2005 року.

У відповідності до преамбули договору № Э-У-5 від 1.10.2005 сторони погодили, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та правилами користування електричної енергії, затвердженими у встановленому законодавством порядку.

Слід зазначити, що правовідносини за договором № Э-У-5 від 01.10.2005 року регулюються "Правилами користування електричною енергією", затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 р. (на далі по тексту правила або ПКЕЕ).

У відповідності до п. 1.2. Правил, що діяли на момент укладення договору, договір про спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача - домовленість двох сторін (основний споживач і субспоживач або постачальник електричної енергії), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час передачі електричної енергії технологічними мережами основного споживача для потреб субспоживача, електропередавальної організації або постачальника електричної енергії.

Основною вимогою для покладення витрат на утримання технологічних електричних мереж Основного споживача згідно ПКЕЕ є узгоджений у відповідності до затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 691 від 12.06.2008 Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж (на далі по тексту Методика) з територіальним представництвом НКРЕ кошторис витрат, який є невід'ємним додатком до договору про спільне використання технологічних електричних мереж.

Так, Пунктом 6.30 Правил (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у відповідності до договору про спільне використання технологічних мереж, споживач повинен відшкодувати основному споживачу фактичні обґрунтовані витрати на утримання технологічних мереж основного споживача.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 691 від 12.06.2008 затверджена Методика обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж (на далі по тексту Методика). У відповідності до пункту першого Методики - Методика обов'язкова для застосування всіма юридичними та фізичними особами, які мають договірні відносини щодо спільного використання технологічних електричних мереж.

Розділом ІІ Методики передбачений порядок складення кошторису обґрунтованих річних витрат власника мереж на утримання електричних мереж спільного використання. Так п. 2.5. Методики передбачено, що кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання з обґрунтуванням щодо кожної статті витрат та розрахунок плати за спільне використання технологічних електричних мереж подаються власником мереж щороку на погодження до відповідного територіального представництва Національної комісії регулювання електроенергетики України (на далі по тексту НКРЕ).

У разі обґрунтованих змін статей витрат на утримання мереж спільного використання, що відбулися протягом календарного року, власник мереж зобов'язаний погодити новий кошторис.

Кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання та/або зміни до нього подаються до відповідного територіального представництва НКРЕ та розглядаються останнім протягом 30 календарних днів.

Узгоджений з територіальним представництвом НКРЕ кошторис витрат - є додатком до договору про спільне використання технологічних електричних мереж, укладеного згідно з ПКЕЕ.

Тобто, для підтвердження фактичних витрат позивача, як власника електричних мереж, що використовуються спільно з іншими користувачами, він повинен мати узгоджений з територіальним представництвом НКРЕ кошторис таких витрат, що є підставою для нарахування відповідачу витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання по кожному з років використання таких технологічних електричних мереж.

З матеріалів справи вбачається, що позивач надав до суду калькуляцію на техобслуговування і ремонт високовольтного обладнання, датовану 2005 роком, на підставі якої нараховував відповідачу витрати на передачу електричної енергії за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за технічне обслуговування високовольтного обладнання за 2011 -2015 роки. Інших доказів на підтвердження понесених позивачем витрат за технічне обслуговування високовольтного обладнання за 2011 -2015 роки суду не надано.

Крім того, суд зазначає, що розмір таких витрат повинен бути погоджений з територіальним представництвом НКРЕ, та такі кошториси повинні бути відображені у договорі № Э-У-5 від 01.10.2005 року.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 04.02.2015 у справі № 904/5593/14.

Натомість, зазначені вимоги позивачем дотримані не були, а отже суд не може вважати акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за технічне обслуговування високовольтного обладнання за 2011 -2015 роки, належними та допустимими доказами понесених витрат за технічне обслуговування високовольтного обладнання за 2011 -2015 роки.

Пунктом 6.27. Правил встановлено, що обсяг технологічних втрат електричної енергії в мережах споживача (основного споживача) здійснюється відповідно до методичних рекомендацій, затверджених центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління в електроенергетиці.

Частиною 2 пункту 7.2. договору № Э-У-5 від 01.10.2005 року, сторони погодили, що розрахунки втрат виконуються основним споживачем, на підставі галузевих нормативно-технічних документів та оформлюється за формою додатка "розрахунок втрат електричної енергії в мережах споживача".

У відповідності до Методики про визначення втрат електроенергії у трансформаторах і ліній електропередач, затвердженої заступником Міністра енергетики, головним державним інспектором України з енергетичного нагляду Дарчуком В.А. від 18.02.1998 р. (на момент укладення договору № Э-У-5 від 01.10.2005 року) з подальшими змінами, які відбулися на підставі наказу Міністерства Енергетики та вугільної промисловості України № 532 від 22.09.2011 року та наказом Міністерства Енергетики та вугільної промисловості України № 399 від 21.06.2013 року, визначений порядок розрахунку втрат електричної енергії в трансформаторах і ліній електропередач.

Крім того, сторони договору № Э-У-5 від 01.10.2005 року погодили, що до підписання акту про відшкодування втрат за електричну енергію, позивач складає розрахунок втрат у відповідності до додатку, який передбачений Методикою, в частині втрат за електричну енергію.

З зазначеного вбачається, що передумовою підписання акту здачі-прийняття робіт (надання послуг), відповідно до Методики, позивач повинен скласти розрахунок у відповідності до умов договору.

Натомість, надані позивачем акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) відшкодування втрат за електричну енергію за 2011-2015 роки, не підтвердженні розрахунками, відповідно до умов договору та нормативних актів, що не спростовано самим позивачем під час розгляду справи в суді.

Позивачем не доведено, що їм фактично понесені втрати за електричну енергію, які підлягають компенсуванню.

Дослідивши додаток №1 до договору щодо порядку розрахунків та об'єм постачання електричної енергії, судом встановлено, що ним не визначено рік, за який постачається електроенергія щомісячно та встановлюються витрати споживача за передачу електроенергії та втрати в електричних мережах.

Втім, жодний наданий позивачем до суду документ, не узгоджується з цими встановленими сторонами об'ємами постачання електричної енергії та витратами споживача за передачу електроенергії та втрати в електричних мережах.

Враховуючи викладене, суд не може вважати акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) відшкодування втрат за електричну енергію за 2011 -2015 роки, належними та допустимими доказами понесених втрат електроенергії у трансформаторах і ліній електропередач за 2011 -2015 роки.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що будь-які зобов'язання відповідача по договору № Э-У-5 від 01.10.2005 року повинні виникати перед позивачем тільки після їх належного виконання позивачем.

Крім того, всупереч вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України, позивачем не надано суду жодного доказу фактичного виконання робіт (надання послуг), узгоджених сторонами у договорі № Э-У-5 від 01.10.2005 року та встановленими нормами цивільного законодавства, які регулюють спірна правовідносини.

Враховуючи обставини справи, ненадання таким доказів, унеможливлює визнання наданих позивачем актів, достатніми доказами обґрунтованості позовних вимог.

Суд, при цьому зауважує на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 93 ЦК України, підставою для оплати послуги саме факт її надання, а не документ, в якому це відображено. Отже, самі по собі акти виконаних робіт не створюють обов'язку по оплаті, якщо послугу, зазначену в них, відповідно до умов договору, фактично надано не було. До того ж, складені позивачем акти не є підставою для проведення між сторонами розрахунків саме по відшкодуванню витрат за електричну електроенергію відповідно до умов договору.

Також, наданий позивачем до матеріалів справи акт звірки між сторонами станом на 13.02.2015 та на 25.05.2015 не може вважатися безумовною підставою для стягнення з відповідача заявлених до стягнення витрат за електричну енергію, оскільки за своєю правовою природою акт звірки не є первинним документом бухгалтерського обліку, а носить лише інформаційний характер.

До того ж, колегія суддів приймає до уваги, що відповідач заперечує факт підписання актів здачі-прийняття робіт з відшкодування витрат за електричну електроенергію, з технічного обслуговування високовольтного обладнання, а також актів звірки, посилаючись на те, що особа відповідальна за неправомірне підписання документів вже притягнута до відповідальності, про що свідчать наказ про проведення службового розслідування, акт службового розслідування та наказ про призначення дисциплінарного стягнення (а.с. 191-193, т. 1).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на той факт, що відповідач начебто визнав його позовні вимоги сплативши суму боргу у розмірі 52624,23 грн., не відповідає дійсності, оскільки з наданої позивачем банківської виписки не вбачається факту проведення відповідачем платежів саме в рахунок спірної суми з відшкодування витрат за електричну електроенергію та технічного обслуговування високовольтного обладнання. До того ж, зазначені платежі не існували на час прийняття рішення у справі. Як зазначає відповідач, він був змушений сплатити зазначену суму боргу, враховуючи той факт, що позивач, будучи єдиним джерелом електроживлення, безпідставно відмовляв підключити електричні мережі відповідача до котельні по вул. Петровського, 163, м. Дергачі, цим самим загрожував своєчасному початку опалювального сезону 2015 р.-2016 р, і як наслідок споживачі теплової енергії не змогли би користуватися зазначеними послугами, більша частина з яких населення. На цей факт, відповідачем звернуто увагу при зверненні з заявою до Харківського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України (а.с. 108-109, т. 2).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

За загальним правилом, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а в цій справі належними доказами розміру плати за спільне використання технологічних електричних мереж є погоджені у відповідному територіальному представництві НКРЕ кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання з обґрунтуванням щодо кожної статті витрат та розрахунок плати за спільне використання технологічних електричних мереж, і ці докази позивач не надав суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки в даному разі відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача вказаних у позові грошових коштів, зважаючи, що такі вимоги не ґрунтуються на діючих нормах права та не відповідають умовам укладеного між позивачем та відповідачем договору № Э-У-5 від 01.10.2005 року, а отже є безпідставними та необґрунтованими.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду Харківської області від 12.10.2015 року по справі № 922/4391/15 прийняте без порушень норм процесуального та матеріального права, а доводи з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105, 110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Завод Турбокомпресорів", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.10.2015 року по справі № 922/4391/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 30 листопада 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.