КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа№ 911/2589/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: ОСОБА_2 (особисто);

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Київської області від 27.08.2015

у справі № 911/2589/15 (суддя - Лилак Т.Д.)

за позовом Комунального підприємства "Калинівкаблагоустрій"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 8 243,75 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Калинівкаблагоустрій" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 8 243,75 грн. боргу, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди торгового місця від 01.10.2011 року №12.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.08.2015 позов задоволено повністю. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь КП "Калинівкаблагоустрій" 8 243,75 грн. - боргу, 1 827,00 грн. - судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.08.2015 та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, не встановив, що між сторонами 01.04.2013 було укладено новий договір оренди, відповідно до умов якого розмір орендної плати було зменшено до 500 грн. на місяць.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.12.2015.

У судовому засіданні 01.12.2015 відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду - скасувати. На огляд суду надав, зокрема, оригінал договору № 8 від 01.04.2013. Разом з цим, жодним чином не обґрунтував неможливість подання вказаного доказу до суду першої інстанції з причин, що не залежать від сторони, в порядку ст. 101 ГПК України. При цьому, посилався лише на відсутність представника відповідача саме у судовому засіданні, в якому приймалося рішення по справі (тоді як відповідач не заперечувала його особиста присутність у судовому засіданні по даній справі 16.07.2015). Крім того, апелянт не заперечував той факт, що спірний договір оренди від 01.10.2011 не було розірвано сторонами (припинено або визнано недійсним) у встановленому законом порядку.

Представник позивача у судове засідання 01.12.2015 не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, направленням на адресу його місцезнаходження копії ухвали від 26.10.2015. Отримання стороною процесуального документа 02.11.2015 підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 619.

В свою чергу, частиною 3 пункту 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 визначено, що неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Жодних клопотань або пояснень по суті спору позивач не подав.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань та заяв про відкладення розгляду справи (в тому числі щодо неможливості подання доказів з причин, що не залежать від сторони тощо), Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду Київської області в апеляційному порядку за відсутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, заслухавши пояснення відповідача, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.10.2011 року між КП "Калинівкаблагоустрій" (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір №12 оренди торгового місця (площі) КП "Калинівкаблагоустрій" Калинівської селищної ради (далі - договір), згідно п. 1.1. якого орендодавець надає в оренду, а орендар приймає в тимчасове користування торгове місце загальною площею 21,0 м. кв, яке належить КП "Калинівкаблагоустрій" Калинівської селищної ради.

Відповідно до п. 3.2. договору, орендар зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно п. 4.1. договору, розмір орендної плати за місяць по даному договору становить 1050 грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ 20%. За спожиту електроенергію орендар сплачує згідно показників електролічильника разом із сплатою оренди.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що орендну плату в повному обсязі орендар незалежно від наслідків його господарської діяльності сплачує орендодавцю не пізніше 10 числа поточного місяця.

Відповідно до пунктів 6.2. - 6.3. договору він вступає в силу з 01.10.2011 та діє до 01.09.2012.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2014 по справі № 810/6043/14 за позовом Державної фінансової інспекції в Київській області до КП «Калинівкаблагоустрій», було зобов'язано КП «Калинівкаблагоустрій» виконати пункт 4 вимоги Державної фінансової інспекції в Київській області від 01.07.2014 № 16-16/1250, зокрема, вжити заходи та забезпечити відшкодування на користь КП «Калинівка благоустрій» коштів за оренду торгових місць на території тимчасового комунального ринку. Крім того, зазначеною постановою було встановлено, що за період з 01.04.2012 по 01.04.2013 орендодавцем не було нараховано орендну плату (саме за договором оренди № 12 від 01.10.2011) в повному розмірі, що призвело до недоотримання доходів - орендної плати за комунальне майно від ФОП ОСОБА_2 в сумі 6 600,00 грн. за вказаний період.

Зазначена постанова Київського окружного адміністративного суду набрала законної сили, є обов'язковою до виконання в розумінні ч. 5 ст. 124 Конституції України, ст. 115 ГПК України, а відтак приймається та досліджується судом апеляційної інстанції в якості належного та допустимого доказу на підставі ст.ст. 33 - 34, 36, 43 ГПК України.

Матеріалами справи (зокрема, копіями прибуткових касових ордерів та довідкою позивача про зарахування грошових коштів) підтверджується, що після 01.04.2013 відповідач продовжував сплачувати орендну плату за користування торговим місцем у розмірі 500 грн. на місяць. Дані обставини також не заперечуються відповідачем.

Таким чином, позивачем нараховано заборгованість за орендну плату у загальному розмірі 8 243,75 грн. Наведена сума складається з заборгованості, що виникла за період з 01.04.2012 по 01.04.2013 у розмірі 6 600,00 грн., а також з боргу, який утворився в подальшому, оскільки відповідач продовжував здійснювати орендні платежі у розмірі, який є меншим за договірний.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Так, при укладенні договору між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

При цьому, вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності; орендна плата встановлюється у грошовій формі; залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі; строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Як правомірно було встановлено судом першої інстанції згідно п. 4.1. договору, розмір орендної плати за місяць по даному договору становить 1050 грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ 20%.

Як було вищевстановлено, відповідно до пунктів 6.2. - 6.3. договору він вступає в силу з 01.10.2011 та діє до 01.09.2012.

Разом з цим, згідно ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

При цьому, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції сторони не надали доказів припинення, зміни, розірвання або визнання недійсним договору оренди № 12 від 01.10.2011 (що свідчить про продовження дії умов договору на тих самих умовах). Натомість, відповідачем не надано доказів того, що орендоване місце не знаходиться у сторони в користуванні на теперішній час.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави вважати припиненим обов'язок відповідача щомісячно в порядку пунктів 4.1. - 4.2. договору вносити орендні платежі у розмірі 1050,00 грн.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначав, що суд першої інстанції не з'ясував тієї обставини, що між сторонами 01.04.2013 було укладено договір № 8 передачі торгового місця в тимчасове користування, відповідно до умов якого розмір орендної плати було зменшено до 500 грн. на місяць.

В свою чергу, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що стороною не було надано зазначений договір № 8 від 01.04.2013 до суду першої інстанції, хоча відповідач особисто був присутнім у судовому засіданні, яке відбулося 16.07.2015, а також був обізнаний про дату наступного судового засідання (на якому судом було прийнято рішення по справі), про що свідчить розписка, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 62).

Разом з цим, ч. 1 ст. 101 ГПК України встановлює, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 роз'яснено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

В свою чергу, апелянт жодним чином не обґрунтував неможливість подання вказаного доказу (договору № 8 від 01.04.2015) до суду першої інстанції з причин, що не залежать від сторони, в порядку ст. 101 ГПК України. Відтак, суд апеляційної інстанції не приймає вказаний доказ в якості належного та допустимого в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що окрім відсутності обґрунтування належності зазначеного доказу згідно ст. 101 ГПК України, відповідач також не обґрунтував, яким чином наявність укладеного між сторонами договору № 8 від 01.04.2013 свідчить про припинення дії договору № 12 від 01.10.2011 (який у відповідності до положень ч. 4 ст. 284 ГК України вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору). До того ж, у суду відсутні підстави вважати договір № 8 від 01.04.2013 новим договором оренди того ж самого торгового місця, яке було передано у користування відповідачу за договором № 12 від 01.10.2011. Так, в обох договорах відсутні уточнюючи реквізити торгового місця, переданого в користування відповідачу (окрім площі торгового місця у розмірі 21,0 м. кв.). В свою чергу, вищезазначеною постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2014 по справі № 810/6043/14 встановлено, що станом на 30.05.2014 на комунальному ринку КП «Калинівкаблагоустрій» наявне 31 торгове місце. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач орендує у позивача тільки одне єдине торгове місце.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Жодних доказів неможливості користування орендованим торговим місцем відповідачем також надано не було.

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом апеляційної інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що сума недоплаченої орендної плати за договором № 12 від 01.10.2011 є більшою, ніж заборгованість, яка заявлена до стягнення позивачем. Разом з цим, з урахуванням необхідності дотримання меж позовних вимог (ст. 83 ГПК України), судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача саме визначену стороною суму боргу у розмірі 8 243,75 грн.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції по даній справі в розумінні ст. 104 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 27.08.2015 у справі № 911/2589/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 27.08.2015 у справі № 911/2589/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/2589/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім