ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р.Справа № 923/1/15
Одеській апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 (доповідач), ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

(склад судової колегії сформовано на підставі автоматичного розподілу справ між суддями)

при секретарях судового засідання Станковій І.М. та Кияшко Р.О.

за участю представників:

ПАТ „Укртранснафта ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (на підставі доручень),

ПАТ „Херсонський нафтопереробний завод ОСОБА_7,ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (на підставі доручень),

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Херсонський нафтопереробний завод на рішення господарського суду Херсонської області від 05.10.2015 року по справі № 923/1/15 за позовом Публічного акціонерного товариства „Укртранснафта до Публічного акціонерного товариства „Херсонський нафтопереробний завод про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

05.01.2015р. ПАТ "Укртранснафта" (далі позивач) у господарському суді Херсонської області предявлено позов до ПрАТ "Херсонський нафтопереробний завод" (далі відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження приймально-здавальною дільницею "Херсон" філії "ПЧН "ПАТ "Укртранснафта" шляхом зобов'язання відповідача допустити ПАТ "Укртранснафта" в особі філії "Південні магістральні нафтопроводи" на територію ПрАТ "Херсонський нафтопереробний завод", розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Нафтовиків, 52, з метою виконання комплексу робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані приймально-здавальної дільниці "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467 філії "ПМН ПАТ "Укртранснафта.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у складі нафтотранспортної системи ПАТ "Укртранснафта" на території ПрАТ "Херсонський НПЗ" знаходиться приймально-здавальна дільниця "Херсон" філії "Південні магістральні нафтопроводи" ПАТ "Укртранснафта". Зазначена ПЗД "Херсон", в складі якої є комерційний вузол обліку нафти № 467, призначений для ведення облікових операцій при здаванні нафти на ПрАТ "Херсонський НПЗ". Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами про надання тимчасових перепусток для персоналу та техніки з обґрунтуванням необхідності переведення в режим утримання в безпечному стані устаткування, трубопроводів і споруд приймальноздавальної дільниці Херсон з вузлом обліку нафти № 467 філії "Південні магістральні нафтопроводи" ПАТ "Укртранснафта" (з наданням Плану заходів з організації проведення робіт, переліку персоналу та необхідної техніки). Не надання відповідачем дозволу на проведення вказаних заходів перешкоджає веденню господарської діяльності, виконанню функціональних обовязків із забезпечення надійної експлуатації обєктів нафтотранспортної системи України, і ці обставини стали підставою для звернення з даним позовом з посиланням на ст.. 316, 317, 391 ЦК України, ст..16 ЗУ Про трубопровідний транспорт. (т. 1 а.с. 3-6)

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 06.01.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження по справі № 923/1/15. (т. 1 а.с. 1)

29.01.2015 р. відповідач до місцевого господарського суду подав відзив на позов в якому зазначив, що проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність посилання на існування правовідносин між сторонами на підставі договору №265/399 від 18.12.2003р., оскільки відповідач не є правонаступником ВАТ Херсоннафтопереробка; позивачем не надано доказів, які б підтверджували право власності на приймальноздавальну дільницю Херсон з виділом обліку нафти №467; наявність висновку судової інженерно технічної експертизи у справі №5024/1830/211, який вказує на необхідність отримання позивачем технічно економічного обґрунтування для виконання комплексу робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані ділянки Снігурівка - Херсон (км 289 км 356) магістрального нафтопроводу Кременчук - Херсон у складі лінійної частини, а також технологічних трубопроводів і обладнання ПЗН Херсон у відповідності до рішення правління ПАТ Укртранснафта від 22.03.2011р. (т. 1 а.с. )

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19 лютого 2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23 квітня 2015 року, в задоволені позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.07.2015 року скасовано рішення господарського суду Херсонської області від 19.02.2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 року, справу передано на новий розгляд до господарського суду Херсонської області.

Вищий господарський суд України у своїй постанові зазначив, що розглядаючи цю справу ні місцевим господарським судом, ні судом апеляційної інстанції не досліджувалось і не перевірялось питання стосовно предмету і підстав позову, рішення за яким було винесено у справі №5024/1830/2011, хоча у текстах оскаржуваних судових рішень суди звертали увагу на те, що спірний обєкт у справі №923/1/15 є складовою частиною пункту здачі нафти "Херсон", який є обєктом спору у справі №5024/1830/2011, і що позови в обох справах заявлені з посиланням на рішенням засідання правління ВАТ "Укртранснафта" від 22 березня 2011 року №10.

Зясування зазначеного питання є необхідним для розгляду даної справи, оскільки п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, встановлено, що у разі наявності рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, господарський суд припиняє провадження у справі.

Крім того суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний господарський суд, посилаючись на ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, вказав про правильність застосування місцевим господарським судом висновку судової інженерно-технічної експертизи від 31 січня 2012 року, проведеної у справі №5024/1830/2011, зазначивши, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникли у спорі у справі №923/1/15,однак такий висновок судів попередніх інстанцій є безпідставним, оскільки обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на прийняте ним рішення не про консервацію магістрального нафтопроводу, а про переведення дільниці магістральних нафтопроводів з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані. Вказані доводи позивача, в порушення вимог ст. 43 ГПК України, попередніми судовими інстанціями залишені без належної перевірки, як не перевірено чи були дотриманні позивачем умови тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані магістрального нафтопроводу та нафтоперекачувальної станції, передбачені Стандартом, не визначено до компетенції якого підприємства, установи чи організації відноситься прийняття рішення про тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані магістрального нафтопроводу та нафтоперекачувальної станції, а також розробки системи організаційних, організаційно-технічних та інших заходів, необхідних для вирішення вказаних питань, а встановлення даних обставин має істотне значення для правильного вирішення спору. (т. 1 а.с. 182-186)

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 28.07.2015 р. справу № 923/1/15 прийнято до провадження (суддею Немченко Л.М.).

18.08.2015 р. відповідач до місцевого господарського суду подав пояснення на позовну заяву, в яких просив суд припинити провадження по справі. (т. 1 а.с.193)

27.08.2015 р., 09.2015 р. та 02.10.2015 р. позивач неодноразово подавав до місцевого господарського суду письмові пояснення та заяву про уточнення позовних вимог.

Щодо виконання в березні 2014 року робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані лінійної частини дільниці «Снігурівка-Херсон» (км 289 - км 356) магістрального нафтопроводу «Кременчук-Херсон», зазначив наступне.

Робочою комісією філії «ГІМН» 27 березня 2014 року було складено Акт №1 приймання робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці «Снігурівка-Херсон» км 289 - км 355,6 МН «Кременчук-Херсон».

Відповідно до цього Акту №1 роботи виконані якісно, в повному обсязі і прийняті робочою комісією (копія Акту №1 додається).

Крім того, на виконання вимог Стандарту Мінпаливенерго СОУ МПЕ 60.3-3:2008 Додаток А, 31 березня 2014 року було складено Акт №2, відповідно до якого дільниця «Снігурівка-Херсон» км 289 - км 355,6 МН «Кременчук-Херсон» тимчасово переведена з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані відповідно до СОУ МПЕ 60.3-3:2008 на термін до 26.03.2019 включно (копія Акту №2 додається).

Щодо необхідності погодження «План-заходів з організації безпечного проведення робіт з переведення ПЗД (у м. Херсон) в режим утримання в безпечному сині із звільненням від нафти технологічних трубопроводів і заповненням інертною газовою сумішшю на основі азоту» (надалі - «План-заходів») з відповідачем, зазначив наступне.

Погодження «План-заходів» сприятиме безпечному виконанню в охоронних зонах Позивача і Відповідача, унеможливить виникнення аварійних ситуацій, вибухів, пожеж, тощо.

Всупереч вимогам законодавства та нормативно-правових актів з охорони праці, своїми діями, Приватне акціонерне товариство «Херсонський НПЗ», не допускаючи ПАТ «Укртранснафта» в особі філії «Південні магістральні нафтопроводи» на територію Приватного акціонерного товариства «Херсонський нафтопереробний завод», розташованого за адресою м. Херсон, вул. Нафтовиків, 52, з метою виконання комплексу робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані технологічних трубопроводів і обладнання приймально-здавальної дільниці «Херсон» з вузлом обліку нафти №467 філії «ПМН» ПАТ «Укртранснафта» продовжує чинити перешкоди в користуванні майном ПАТ «Укртранснафта».

Позивач також, зазначив, що посилання відповідача на обовязкову реєстрацію Стандарту в Міністерстві юстиції України є неправомірним та необґрунтованим.

Крім того позивач зазначив, що ПАТ «Укртранснафта» не припиняє свою виробничу та іншу господарську діяльність, а вимога представників відповідача щодо проведення консервації, відповідно до Постанови Кабінету міністрів України «Про порядок консервації основних виробничих фондів підприємства», є необґрунтованою та неправомірною. (т. 1 а.с. 236-238, т.2 а.с. 4-8, 87-92)

30.09.2015 р. відповідач до місцевого господарського суду подав відзив на позовну заяву в яку просив суд відмовити у задоволенні позову, з посиланням на те, що суд мав припинити провадження у справі, оскільки господарський суд Херсонської області від 17.05.2012 р. по справі № 5024/1830/2011 прийняв рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Укртранснафта».

Відповідач зазначив , що план-заходи ніким не затверджувались та не підписані зі сторони позивача.

Відповідач у своєму відзиві також зазначає, що позивач уточнюючи позовні вимоги змінив предмет позову, докази надані позивачем не відповідають вимогам ст. 36 ГПК України.

Крім того, відповідач послався на висновок експерта, який вказує про необхідність отримання позивачем технічно-економічного обґрунтування для виконання комплексу робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці «Снігурівка-Херсон» км 289 - км 355,6 МН магістрального нафтопроводу «Кременчук-Херсон» у складі лінійної частини, а також технологічних трубопроводів і обладнання ПЗН «Херсон» у відповідності до рішення правління позивача від 22.03.201 р., а також необхідність погодження план-заходів у галузевому міністерстві. (т. 2 а.с. 29-)

Рішенням господарського суду Херсонської області від 05 жовтня 2015 року (повний текст якого складено та підписано суддею Немченко Л.М. 09.10.2015 р.) позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Приймаючи рішення суд першої інстанції послався на приписи норм чинного законодавства України та зазначив, що судом встановлено, що Філією "Південні магістральні нафтопроводи" був пойнятий наказ № 255 від 12.08.2014 року " Про створення робочої комісії по організації та виконанню робіт із тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані ПЗП з ВОН № 467 (м. Херсон)".

За результатами роботи робочої комісії та у відповідності до вищезгаданого Стандарту у 2014 році розроблено Регламент з організації робіт по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані устаткування, трубопроводів і споруд приймально-здавальної дільниці "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467 філії "Південні магістральні нафтопроводи ПАТ "Укртранснафта" та технологічної експлуатації виведених в тимчасовий резерв об'єктів та споруд, який був затверджений головним інженером філії ПМН ПАТ "Укртранснафта". Згідно регламенту весь комплекс робіт складався з двох частин: роботи з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані лінійної частини дільниці "Снігурівка-Херсон" (км. 289 - 356 км.) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон" та по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані технологічних нафтопроводів і обладнання ПЗН "Херсон", який розташований на території заводу відповідача.

Відповідно актів № 1 від 27.03.2014 року та № 2 від 31.03.2014 року прийняті роботи по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані дільниці "Снігурівка-Херсон" км. 289 - км. 355,6 МН" Кременчук-Херсон"(т.2 арк. 23-25).

Таким чином суд дійшов висновку,що позивачем не виконана друга частина робіт за регламентом, а саме, по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані технологічних нафтопроводів і обладнання ПЗН "Херсон", який розташований на території заводу відповідача.

Із огляду на встановлені факти, суд дійшов до висновку, що дії філії "ПМН" позивача, які були проведені у 2014 році, щодо створення робочої комісії, розроблення регламенту та виконання частини робіт за регламентом відповідають Стандарту СОУ МПЕ 60.3-3:2008, тобто вчинені правомірно у відповідності до чинного законодавства.

Суд не прийняв до уваги висновку судової інженерно-технічної експертизи, проведеної в межах господарської справи № 5024/1830/2011 відповідно до рекомендацій, викладених у постанові ВСГУ від 01.07.2015 року, прийнятої за результатами розгляду касаційної скарги, за якою неможливо витіснення нафти з технологічних трубопроводів та обладнання ПЗН "Херсон" на НПС "Снігурівка".

Що стосується робіт за регламентом по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані технологічних нафтопроводів і обладнання ПЗН "Херсон", який розташований на території заводу відповідача, то суд дійшов до висновку, що в ході розгляду справи позивач довів, що магістральний нафтопровід є власністю держави, відповідно до чинного законодавства України переданий в господарське відання ПАТ "Укртранснафта", частина технологічних трубопроводів, що розміщені на території ПАТ "Херсонський НПЗ" належить позивачеві, а також вузол обліку нафти № 467 та службово-побутові приміщення.

На листи позивача від 15 жовтня 2014 року та 20 жовтня 2014 року про погодження можливості проведення робіт за регламентом, доступу техніки та надання тимчасових перепусток персоналу, задіяному в проведенні цих робіт відповідачем було відмовлено з посиланням на відсутність уповноважених вирішувати поставлені питання осіб, а також тому що План заходів щодо переведення дільниці МН "Кременчук - Херсон" в режим утримання в безпечному стані із звільненням від нафти технологічних трубопроводів, будівлі і споруд приймально-здавальної дільниці з вузлом обліку нафти № 467 не погоджений з галузевим Міністерством і відповідачем, а відповідно до експертного висновку від 31 січня 2012 року, проведеного у справі № 5024/1830/2011, предмет і суть спору у якій є аналогічними до даної справи, - необхідність проведення зазначених позивачем робіт є надуманим, оскільки в них немає потреби.

Враховуючи вказані обставини місцевий суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив в доступі позивача на територію заводу для вирішення питання виконання робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані приймально-здавальної дільниці з ВОН № 467, оскільки така відмова суперечить нормам ст. 316, 317, 321 ЦК України.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції вищевказаним рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить це рішення скасувати та прийняти нове яким припинити провадження у справі № 923/1/15.

В обґрунтування цієї позиції скаржник зазначив, що місцевим господарським судом при розгляді справи порушено норми матеріального та процесуального права.

1. Місцевий господарський суд повинен був припинити провадження по справі, оскільки за позовом ПАТ «Укртранснафта» вже була розглянута справа № 5024/1830/2011 за предметом позову про зобовязання відповідача допустити персонал позивача на виконання робіт на дільниці „Снігурівка - Херсон", який включає в себе пункт здачі нафти «Херсон», та частина нафтопроводу, що знаходиться на території Херсонського нафтопереробного заводу і є предметом спору як по справі № 923/1/15, так і по справі №5024/1830/2011.

2. Щодо застосування судом ст. 321, 391 ЦК України при ухваленні оскаржуваного рішення.

Надані Позивачем докази щодо права власності ПАТ «Укртранснафта» на нерухоме майно не стосуються предмету спору, а саме приймально-здавальної дільниці «Херсон» з вузлом обліку нафти № 467 філії «ПМН» ПАТ «Укртранснафта», які є частиною магістрального нафтопроводу «Кременчук-Херсон» і є власністю держави.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.06.2001р. №256-р «Про утворенні ВАТ «Укртранснафта» Кабінет Міністрів України вирішив передати у користування ВАТ "Укртранснафта" майно магістральних і розподільних нафтопроводів, зазначене у додатку 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 р. № 747 "Про утворення Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Тобто ПАТ «Укртранснафта», не будучи власником майна, а лише користувачем майна, у відповідності до ст. 391 ЦК України не уповноважена заявляти негаторний позов, оскільки таке право відповідно до ст. 391 ЦК України належить власнику майна, тобто державі, а тому висновок суду не відповідає вимогам ст. 136 ГК України.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.11.2015 р. о 10:00 год., про що учасники процесу, згідно ст. 98 ГПК України, були повідомлені належним чином.

Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічних засобів.

Суд за клопотанням представників позивача залучив до матеріалів справи відзив на позов та додані до нього додаткові докази, оскільки вони (ці докази) були надані в заперечення позиції скаржника викладеної в апеляційній скарзі.

Суд тимчасово (на час розгляду справи) залучив до матеріалів справи для огляду оригінал Регламенту з організації робіт по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані устаткування, трубопроводів і споруд приймально-здавальної дільниці "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467 філії "Південні магістральні нафтопроводи ПАТ "Укртранснафта" та технологічної експлуатації виведених в тимчасовий резерв об'єктів та споруд, оскільки представники відповідача висловили сумніви, що наявна в матеріалах копія цього Регламенту не відповідає оригіналу і хотіли з ним ознайомитись.

Представники скаржника (відповідача) в усних поясненнях наданих суду в судовому засіданні 17.10.2015 р. просили суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким припинити провадження у справі № 923/1/15.

Представники позивача в усних поясненнях наданих суду в судовому засіданні 17.10.2015р. просили суд залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно приписів ст. 77 ГПК України, для надання представникам відповідача можливості ознайомитись оригіналом Регламенту з організації робіт по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані устаткування, трубопроводів і споруд приймально-здавальної дільниці "Херсон" з вузлом обліку нафти №467 філії "Південні магістральні нафтопроводи ПАТ "Укртранснафта" та технологічної експлуатації виведених в тимчасовий резерв об'єктів та споруд, в судовому засіданні оголошувалась перерва до 08.12.2015 р. о 10:30, про що учасники процесу були повідомлені безпосередньо в судовому засіданні під особистий розпис.

23.11.2015 р. скаржник (відповідач) надав суду додаткові письмові пояснення у яких просив, скасувати рішення суду першої інстанції та припинити провадження у справі з посиланням на позицію Вищого господарського суду України по цієї справі викладену у постанові від 01.07.2015 р.

Після перерви в судовому засіданні 08.12.2015 р. представники сторін підтримали свою позицію висловлену в судовому засіданні 17.10.2015 р.

Згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 08.12.2015 р. оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Переглянувши відповідно до приписів ст. 101 ГПК України справу повторно, в повному обсягу, заслухавши усні пояснення учасників процесу, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, відзиві на неї, дослідивши обставини справи та наявні у матеріалах справи докази, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія встановила наступне.

Оцінюючи доводи скаржника щодо необхідності припинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України, оскільки господарським судом Херсонської області раніше вже розглядалась справа № 5024/1830/2011 по спору між тими ж сторонами по тому ж предмету та підставі позову ,і що суд першої інстанції не врахував позицію суду касаційної інстанції щодо необхідності припинення провадження у справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач (Публічне акціонерне товариство "Укртранснафта") 22.09.2011 року дійсно звертався до господарського суду Херсонської області з позовом до цього ж відповідача (ПАТ "Херсонський нафтопереробний завод") у якому просив суд зобов'язати відповідача вчинити певні дії, а саме: допустити позивача та територію відповідача, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Нафтовиків, 52 з метою виконання комплексу робіт з тимчасового утримання в безпечному стані дільниці "Снігурівка-Херсон" (км. 289 - км. 356) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон" та обладнання пункту здачі нафти "Херсон" і по цьому позову було відкрито провадження у справі № 5024/1830/2011. Як витікає із матеріалів справи № 5024/1830/2011 позивач звертався до відповідача з відповідними листами від 21.02.2011 року, 03.03.2011 року та 18.03.2011 року. Рішенням господарського суду Херсонської області від 17.05.2012 р. по справі № 5024/1830/2011 у задоволені позовних вимог було відмовлено. При прийняті рішення судом було прийнято до уваги надані відповідачем листи про продовження в'їзду на територію заводу транспорту позивача та прохід робітників позивача у 2012 році, як доказ того, що відповідач не чинить перешкод по технічному обслуговуванню нафтопроводу працівниками позивача.

Предметом позовних вимог у даній справі є усунення перешкод у користуванні майном. Вимоги ґрунтуються на підставі того, що позивачу відмовлено у можливості реалізувати свої права власності на майно, яке знаходиться на території заводу за зверненнями листами від 09.10.2014 року за № 92-01/1055, від 15.10.2014 року за № 92-01/1076 від 20.10.2014 року за № 92-01/1085.

З матеріалів справи вбачається та це дослідив місцевий суд , що позивач звертався до відповідача в межах виконання робіт за Регламентом з організації робіт по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані устаткування, трубопроводів і споруд приймально-здавальної дільниці "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467 філії "Південні магістральні нафтопроводи ПАТ "Укртранснафта" та технологічної експлуатації виведених в тимчасовий резерв об'єктів та споруд, який був складений у 2014 році. Згідно Регламенту весь комплекс робіт складався з двох частин: роботи з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані лінійної частини дільниці "Снігурівка-Херсон" (км. 289 - 356 км.) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон" та роботи з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані технологічних нафтопроводів і обладнання ПЗН "Херсон", який розташований на території заводу відповідача.

Матеріали справи також свідчать, що на день звернення до відповідача позивачем вже були виконані роботи за першою частиною, що підтверджено актами приймання робіт.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що предмет та підстави по справі № 923/1/15 інші, ніж у справі №5024/1830/2011, оскільки Регламент у 2011 році був відсутній.

Слід зазначити, що Вищій господарський суд України скасовуючи рішення та постанову судів першої та апеляційної інстанції по цієї справі № 923/1/15 не вказав у своєї постанові, як то зазначає скаржник, що при новому розгляді справи слід припинити провадження по ній на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, а лише зазначив про необхідність дослідити та надати оцінку зазначеним відповідачем у відзиві обставинам, тобто чи є підстави для такого припинення, і ці вказівки при новому розгляді справи суд першої інстанції виконав і як зазначалось вище дійшов висновку про відсутність підстав для припинення провадження .

За таких обставин доводи скаржника про те, що розглядаючи справу № 923/1/15 суд першої інстанції повинен був припинити по ній провадження на підставі за п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України є необґрунтованими, не приймаються судом апеляційної інтонації до уваги, а відтак не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про припинення провадження у справі.

Щодо доводів скаржника про те, що магістральний нафтопровід, складовою частиною якого є приймально-здавальна дільниця "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467 знаходиться у позивача лише у користуванні , а не належить йому на праві власності або повного господарського віддання, а тому позивач не має правових підстав предявляти негаторний позов про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, з посиланням на приписи ст. 391 ЦК України, оскільки таке право надано лише власнику майна або особі у якій це майно знаходиться в повному господарському віддані, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 316 Цивільного Кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України).

Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно приписів ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Слід зазначити,що такі ж положення, щодо способів захисту прав, містяться у ст.20 Господарського Кодексу України.

Згідно ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Згідно приписів ч. 1 ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Частиною другою вказаної статті встановлено, що власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Частина третя цієї статті визначає, що право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.06.2001р. №256-р «Про утворенні ВАТ «Укртранснафта» Кабінет Міністрів України вирішив передати у користування ВАТ "Укртранснафта" майно магістральних і розподільних нафтопроводів, зазначене у додатку 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 р. № 747 "Про утворення Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України.

З вищевикладеного, а також наявних у матеріалах справи доказів, в т.ч. з доданих позивачем до відзиву на апеляційну скаргу додаткових доказів, вбачається, що вказане у позові майно знаходиться у позивача в користуванні на законних підставах та закріплено за ним на праві оперативного управління, а відтак враховуючи вищевказані правові норми позивач мав право заявляти негаторний позов зазначивши в якості правової (юридичної) підстави ст. 391 ЦК України, отже вищевказані доводи скаржника не можуть прийматись до уваги та бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Оцінюючи позовні вимоги позивача , зроблені судом першої інстанції висновки по цим вимогам, з урахуванням доводів скаржника викладеним у скарзі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності трубопровідного транспорту визначені Закону України "Про трубопровідний транспорт".

Відповідно до Закону України "Про трубопровідний транспорт" магістральний трубопровід технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма обєктами та спорудами, звязаний з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції магістральний нафтопровід, складовою частиною якого є приймально-здавальна дільниця "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467 філії "ПМН "ПАТ "Укртранснафта" є власністю держави, має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, і перебуває у господарському віданні позивача.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про трубопровідний транспорт", відносини в галузі трубопровідного транспорту регулюються Законом України "Про транспорт", цим Законом та іншими актами законодавства України.

Права та обовязки підприємств, установ та організацій трубопровідного транспорту, визначені ст. 16 Закону України "Про трубопровідний транспорт", якою, зокрема, передбачено обовязок підприємства забезпечити консервацію трубопроводів, що з тих чи інших причин не функціонують більше одного року.

Порядок консервації основних виробничих фондів підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави встановлено Постановою Кабінету Міністрів України № 1183 від 28 жовтня 1997 року.

В ОСОБА_10 з 2008 року діє Стандарт Мінпаливенерго України СОУ МПЕ 60.3-3:2008 "Магістральні нафтопроводи. Порядок виведення з експлуатації, консервування та підтримання режиму консервування відключених дільниць нафтопроводів. Умови припинення та виведення з режиму консервування відключених від дільниць магістралей нафтопроводів", яким, крім консервації, визначені умови переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці магістрального нафтопроводу та нафтоперекачувальної станції та дано визначення терміну "утримання у безпечному стані" (п. 3.27).

Зі змісту позовної заяви позивача вбачається, що він обґрунтовуючи свої позовні вимоги послався на прийняте ним рішення не про консервацію магістрального нафтопроводу, а про переведення дільниці магістральних нафтопроводів з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані у відповідності до Стандарту СОУ МПЕ 60.3-3:2008 (далі Стандарт).

Відповідно до п.5.1 Стандарту тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані проводять для дільниць МН та НПС, які не використовуються для транспортування нафти з тих чи інших причин більше одного року або які при існуючих обсягах транспортування нафти, не доцільно застосовувати. При цьому не відбувається припинення виробничої та іншої господарської діяльності підприємства МН.

У разі припинення виробничої та іншої господарської діяльності підприємством МН виконують консервацію дільниці МН та НПС (відповідно до Постанови Кабінету міністрів України "Про порядок консервації основних виробничих фондів підприємства" № 1183 від 28.09.1997 р).

Згідно п. 5.4 Стандарту умови, на підставі яких може бути прийняте рішення про тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН та НПС:

- рішення про економічну або технічну недоцільність подальшої експлуатації, прийняте підприємством МН;

- регулювання пропускної здатності нафтопроводів шляхом включення (відключення) НПС;

- включення (відключення) дільниць магістральних нафтопроводів для забезпечення необхідних швидкостей потоку нафти для видалення води, яка накопичується у нижніх точках магістральних нафтопроводів;

- включення (відключення) дільниць МН або НПС при проведенні ремонту та реконструкції на інших МН або НПС;

- включення (відключення) дільниці нафтопроводів для транспортування нафти паралельною ниткою нафтопроводу при пропусканні очисних та діагностичних пристроїв;

- наявність двох та більше ниток на дільниці МН яка переводиться в режим утримання в безпечному стані.

Згідно п.5.5 Стандарту для визначення тривалості тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН або НПС, необхідного обладнання, комплексу захисних (спеціальних) заходів, робіт з тимчасового протикорозійного захисту дільниці МН наказом підприємства МН (філії підприємства МН) створюється робоча комісія.

Відповідно до п. 5.6 Стандарту дозвіл на тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН або НПС здійснюється за рішенням підприємства МН згідно з інструкцією (регламентом) про тимчасове виведення з експлуатації дільниці МН та НПС.

Згідно п. 5.7 Стандарту Інструкція (регламент) на тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниць МН та НПС розробляється підприємством МН і повинна відповідати чинним в ОСОБА_10

Пункт 5.8 Стандарту передбачає,що до складу інструкції (регламенту) на тимчасове переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниць МН та НПС повинні входити:

- технологічні й технічні рішення по тимчасовому протикорозійному захисту дільниці МН або НПС;

- порядок організації робіт з тимчасового протикорозійного захисту дільниці МН або НПС;

- заходи щодо охорони надр, навколишнього природного середовища й забезпеченню техногенної безпеки.

Перед розробкою інструкції (регламенту) необхідно провести обґрунтування критеріїв і варіантів тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані та оперативного введення в експлуатацію відключених дільниць МН та НПС.

Згідно п. 6.1 Стандарту передбачено, що організація робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МИ та НПС передбачає:

- складання і затвердження підприємством МН графіку проведення робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН та НПС;

- проведення робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН та НПС за затвердженим графіком робіт;

- контроль за виконанням робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН та НПС на відповідність складеному графіку робіт;

- приймання робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН та НПС робочою комісією підприємства МН (філії підприємства МН);

- складання і затвердження робочою комісією підприємства МН (філії підприємства МН) акту виконання робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН та НПС.

Згідно п. 6.2 Стандарту приймання робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниць МН та НПС проходить на підставі безпосереднього огляду і оцінки повноти і якості виконаних робіт, а також вивчення наданої документації.

Згідно п. 6.4 Стандарту у актах приймання виконаних робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниць МН та НПС вказуються усі види виконаних робіт і надаються оцінки їх якості і завершеності.

Пунктом 6.5 Стандарту передбачено, що роботи вважаються завершеними після підписання відповідного акту підприємством МН (філією підприємства МН) при тимчасовому переведенні з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці МН та НПС і Держгірпромнаглядом України у випадку консервації дільниці МН та НПС. Форму акту наведено в додатку

Слід зазначити, що вказаний Стандарт введено в дію наказом Міністерства палива та енергетики України № 290 від 26.05.2008 року і є чинним в розумінні п. 5 постанови КМУ від 28.12.1992 року № 731, оскільки не потребує державної реєстрації.

З урахуванням приписів (норм) визначених у Стандарті право розпорядження майном (визначення режиму використання нафтопроводу) надано підприємству Магістральних нафтопроводів. Організація робіт по тимчасовому переведенню з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані передбачає, зокрема, створення робочої комісії для виконання повноважень, визначених Стандартом, розробка Інструкції (регламенту) проведення таких робіт, виконання робіт за регламентом, про що слід скласти відповідний акт підприємством МН (філією підприємства МН) про завершення таких робіт.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, правлінням ВАТ "Укрнафта" були прийняті рішення, яке оформлені протоколом № 10 від 22.03.2011 р. про економічну та технічну недоцільність подальшої експлуатації дільниці "Снігурівка-Херсон" (км. 289 -км. 356) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон"; необхідності проведення додаткового обстеження та ремонту вказаної дільниці; виконання комплексу робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані дільниці "Снігурівка-Херсон" (км. 289 - км. 356) МН "Кременчук-Херсон" у складі лінійної частини, а також технологічних трубопроводів і обладнання ПЗН "Херсон" з витісненням технологічної нафти з вказаних об'єктів на НПС "Снігурівка" інертною газовою сумішшю на основі азоту від км. 356 до км. 289 із застосуванням двох пересувних азотних компресорних станції СДА-25/40.

Матеріали справи свідчать та це встановлено судом першої інстанції, що 15.10.2014 р. було затверджено "План-заходи з організації безпечного проведення робіт з переведення ПЗД "Херсон" в режим утримання в безпечному стані із звільненням від нафти технологічних трубопроводів і заповнення інертною газовою сумішшю на основі азоту, надавалися відповідачу і стосуються проведення робіт виключно на технологічних трубопроводах і обладнанні ПЗД "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467, що належить позивачу.

Крім того, філією "Південні магістральні нафтопроводи" був прийнятий наказ № 255 від 12.08.2014 року "Про створення робочої комісії по організації та виконанню робіт із тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані ПЗП з ВОН № 467 (м. Херсон)".

За результатами роботи робочої комісії та у відповідності до вищезгаданого Стандарту у 2014 році розроблено Регламент з організації робіт по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані устаткування, трубопроводів і споруд приймально-здавальної дільниці "Херсон" з вузлом обліку нафти № 467 філії "Південні магістральні нафтопроводи ПАТ "Укртранснафта" та технологічної експлуатації виведених в тимчасовий резерв об'єктів та споруд, який був затверджений головним інженером філії ПМН ПАТ "Укртранафта".

Згідно вказаного Регламенту весь комплекс робіт складався з двох частин: роботи з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані лінійної частини дільниці "Снігурівка-Херсон" (км. 289 - 356 км.) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон" та по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані технологічних нафтопроводів і обладнання ПЗН "Херсон", який розташований на території заводу відповідача.

З наявних у матеріалах справи актів № 1 від 27.03.2014 року та № 2 від 31.03.2014 року вбачається, що були прийняті роботи по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані дільниці "Снігурівка-Херсон" км. 289 - км. 355,6 МН" Кременчук-Херсон".

Викладене свідчить і до такого висновку обґрунтовано дійшов місцевий суд, що позивачем не виконана друга частина робіт за Регламентом, а саме, по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані технологічних нафтопроводів і обладнання ПЗН "Херсон", який розташований на території заводу відповідача.

При цьому суд вважає, затвердження Регламенту Правлінням ПАТ «Укртранснафата» не передбачена наказом №255 філії "ПМН" ПАТ «Укртранснафата», як то вважає скаржник, а передбачено лише необхідність доведення філією "ПМН" до відома Правлінням ПАТ «Укртранснафата» про його розробку, що було зроблено, а тому цей Регламент є чинним.

Змістовний аналіз вищевказаних дій у співвідношенні з вищенаведеними правовими нормами надає можливість зробити висновок, що дії, які були проведені у 2014 році, щодо створення робочої комісії, розроблення Регламенту та виконання частини робіт за Регламентом відповідають Стандарту, тобто вчинені правомірно у відповідності до чинного законодавства.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не прийняття до уваги при вирішенні цього спору висновку судової інженерно-технічної експертизи, проведеної в межах господарської справи № 5024/1830/2011, за якою неможливо витіснення нафти з технологічних трубопроводів та обладнання ПЗН "Херсон" на НПС "Снігурівка", з огляду на таке.

Стаття 35 ГПК України визначає підстави для звільнення від доказування, якими є, зокрема, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Висновок судового експерта, в силу ст. 32 ГПК України, є доказом у справі, на підставі якого господарський суд у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу, яка в свою чергу визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що висновок судового експерта, в т.ч. наданий при розгляді іншої справи, є доказом, якій оцінюється на рівні з іншими доказами і не відноситься до обставин, які дають підстави, в силу ст. 35 ГПК України, для звільнення від доказування.

Оцінюючи питання, що стосується робіт за регламентом по переведенню з режиму транспортування в режим утримання у безпечному стані технологічних нафтопроводів і обладнання ПЗН "Херсон", який розташований на території заводу відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать та це встановлено судом першої інстанції, що 18.12.2003 р. між філією "Придніпровські магістральні нафтопроводи" ВАТ "Укртранснафта" (правонаступник ПАТ "Укртранснафта") та ВАТ "Херсонський нафтопереробний комплекс" (правонаступниками якого є ЗАТ "Херсонський нафтопереробний завод" і в подальшому - ПАТ "Херсонський нафтопереробний завод") був укладений договір № 265/399 про сумісні дії по організації постачання нафти, предметом якого було надання позивачем відповідачу транспортних послуг по перекачці нафти системою своїх нафтопроводів.

З врахуванням укладеної між сторонами додаткової угоди № 1 від 15.12.2006 р. строк дії договору № 265/399 був встановлений до 31.12.2007 р. і в подальшому не продовжувався, тобто на час виникнення спору та його розгляду в суді договірні відносини між сторонами цього спору не існували і не існують.

У зв'язку із припиненням відповідачем переробки нафти, починаючи з липня 2005 р. позивач припинив транспортування нафти дільницею "Снігурівка-Херсон" (км. 289 - км. 356) магістрального нафтопроводу "Кременчук-Херсон", який обліковується на балансі ПАТ "Укртранснафта", інвентарний номер 10500540, держ. № .

У складі нафтотранспортної системи ПАТ "Укртранснафта" на території відповідача знаходиться приймально-здавальна дільниця (ПЗД) "Херсон", до якої входить комерційний вузол обліку нафти № 467, призначений для ведення облікових операцій при здаванні нафти на ПАТ "Херсонський нафтопереробний завод", який із службово-побутовими приміщеннями, необхідними для його розташування та експлуатації, є загальнодержавною власністю і переданий на праві господарського відання позивачу, що підтверджено наданою копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Херсонською міською радою на підставі рішення її виконавчого комітету від 21.12.2005 р. № 561.

Матеріали справи свідчать, що 16.06.2009 р. між сторонами був складений акт розмежування меж та обов'язків при експлуатації, технічному обслуговуванні та ремонту технологічних трубопроводів із встановленням їх зон:

- трубопроводи та обладнання вузлу прийому ЗОД на 356 км. МН (магістрального нафтопроводу) "Кременчук-Херсон", трубопроводи та обладнання майданчику вузлу обліку нафти № 467 ПЗД "Херсон" (з блоком якості, трубо-поршневою установкою) - за філією "Південні магістральні нафтопроводи" ВАТ "Укртранснафта";

- трубопроводи та обладнання від кільцевого зварного стику (включаючи вказаний зварний стик) засувки № 26, включаючи власне засувку № 26 до вхідного фланця ВОН в сторону резервуарів ЗАТ "Херсонський НПЗ" - за ЗАТ "Херсонський НПЗ" ( т.1 арк.16);

Надані позивачем докази свідчать, що на території заводу знаходиться нерухоме майно, службово-побутові приміщення які на підставі свідоцтва на праві власності належать останньому, а також за договором оренди земельної ділянки від 08.04 08 він має право на землекористування земельною ділянкою площею 0,1971, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Нафтовиків, 54 та виділена із земель постійного користування АТ "Херсоннафтопереробка". На орендованій земельній ділянці розміщені службово-побутові приміщення та вузол приймально-здавальної дільниці.

Враховуючи вказані обставини місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що в ході розгляду справи позивач довів, що магістральний нафтопровід є власністю держави, відповідно до чинного законодавства України переданий в користування позивача, і що частина технологічних трубопроводів, що розміщені на території ПАТ "Херсонський НПЗ" належить позивачеві, а також вузол обліку нафти № 467 та службово-побутові приміщення.

На листи позивача від 15 жовтня 2014 року та 20 жовтня 2014 року про погодження можливості проведення робіт за регламентом, доступу техніки та надання тимчасових перепусток персоналу, задіяному в проведенні цих робіт відповідачем було відмовлено з посиланням на відсутність уповноважених вирішувати поставлені питання осіб, а також тому що План заходів щодо переведення дільниці МН "Кременчуг-Херсон" в режим утримання в безпечному стані із звільненням від нафти технологічних трубопроводів, будівлі і споруд приймально-здавальної дільниці з вузлом обліку нафти № 467 не погоджений з галузевим Міністерством і відповідачем, а відповідно до експертного висновку від 31 січня 2012 року, проведеного у справі № 5024/1830/2011, предмет і суть спору у якій є аналогічними до даної справи, - необхідність проведення зазначених позивачем робіт є надуманим, оскільки в них немає потреби.

Суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач безпідставно відмовив в доступі позивача на територію заводу для вирішення питання виконання робіт з тимчасового переведення з режиму транспортування в режим утримання в безпечному стані приймально-здавальної дільниці з ВОН № 467, оскільки така відмова суперечить нормам ст. 316, 317, 321 ЦК України і своїми діями відповідач намагався втрутитися в право позивача розпоряджуватись та користуватись майном та обмежити ці права позивача, оскільки надавав оцінку діям останнього щодо розпорядження своїм майном, при цьому не маючи таких повноважень.

З огляду на викладене обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та вмотивовано задоволені судом першої інстанції.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що по-перше, роботи які буде виконувати позивач згідно Регламенту будуть здійснюватись лише відносно майна, що знаходиться в користуванні позивача, яке не належить і не використовується відповідачем, а лише знаходиться на його території, а, по-друге, відповідач на протязі останніх декілька років не здійснює будь-якої господарської діяльності і відповідно роботи передбачені Регламентом, які буде здійснювати позивач, не можуть заважати господарській діяльності відповідача та якимось чином порушувати його права.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 22.03.2012р. Про судове рішення рішення господарського суду повинно ґрунтуватись на повному зясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На думку судової колегії місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи, дав відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального права, тобто рішення місцевого суду відповідає вищезазначеним вимогам.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, як зазначалось вище, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України Одеський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 05.10.2015 року по справі №923/1/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Херсонський нафтопереробний завод без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у двадцятиденний строк касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Суддя - доповідач: М.А. Мирошниченко

Судді: О.Л. Воронюк

ОСОБА_3