ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2015 р. Справа № Б-50/233-09

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Курченко В.А.,

за участю представників:

кредитора, ПАТ "ПУМБ" - ОСОБА_1 (довіреність б/н від 30.05.14),

інших учасників процесу - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сібір`єр", м. Харків, (вх. №4717 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 24.03.15 у справі № Б-50/233-09

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс-Технолоджи", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс-Технолоджи", м. Харків

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.03.15 (суддя Савченко А.А.) заяву ПАТ Перший Український міжнародний банк задоволено, визнано недійсними з моменту укладення договори купівлі-продажу №№001 - 0019 від 11.10.13, укладені між ТОВ "Комплекс Технолоджи", в особі ліквідатора ОСОБА_2 та ТОВ "Сібір'єр" в особі ОСОБА_3. Зобовязано ліквідатора ОСОБА_2 здійснити заходи щодо повернення майна боржника, реалізованого за договорами купівлі-продажу №№001 - 0019 від 11.10.13, та повернення перерахованих коштів від його реалізації.

ТОВ "Сібір'єр" з ухвалою не погодилось, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, прийняти нове рішення, яким заяву ПАТ Перший Український міжнародний банк залишити без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.06.13 вказану апеляційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.09.15 касаційну скаргу ТОВ "Сібір'єр" задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.06.13 в даній справі скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд до Харківського апеляційного господарського суду. Постанову мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст.ст. 43, 56 ГПК України, здійснюючи апеляційний перегляд, не встановив за якою адресою знаходиться ТОВ "Сібірєр", не з'ясував, чи надсилало ПАТ "ПУМБ" на адресу ТОВ "Сібірєр" (та на яку саме адресу) заяву про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 11.10.13 майна банкрута, а також, уточнену заяву банку про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна банкрута, та чи містять матеріали справи, відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, належні докази надіслання та отримання товариством копії таких заяв та доданих до них документів. Також судом касаційної інстанції зазначено, що апеляційний господарський суд в тексті оскаржуваної постанові не з'ясував, чи було ТОВ "Сібірєр" належним чином повідомлене про час і місце засідання суду першої інстанції, в якому розглядалась заява ПАТ "ПУМБ" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 11.10.13 майна банкрута по суті, та, чи містять матеріали справи належні та допустимі докази надсилання та отримання ТОВ "Сібірєр", а саме - повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвали від 18.12.14 про прийняття заяви ПАТ "ПУМБ" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 11.10.13 майна банкрута, а також ухвали від 26.02.15 (з врахуванням ухвали від 04.03.15) про прийняття до розгляду заяви банку про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 11.10.13 майна банкрута (нова редакція) та призначення уточненої заяви до розгляду в судовому засіданні господарського суду 24.03.15.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.10.15 вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 12.11.15. Запропоновано учасникам процесу надати суду апеляційної інстанції: ТОВ "Сібір'єр" - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі; іншим учасникам процесу - відзиви на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

Арбітражним керуючим ОСОБА_2 надано суду клопотання (вх.№ 15075 від 06.11.15), в якому даний учасник процесу просить розглядати справу без його участі. Також ОСОБА_2 зазначає, що підтримує апеляційну скаргу ТОВ "Сібір'єр" та просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і прийняти нове рішення, яким заяву ПАТ Перший Український міжнародний банк залишити без задоволення.

Ухвалою суду від 12.11.15 розгляд справи було відкладено на 26.11.15, зобов'язано ПАТ Перший Український міжнародний банк надіслати на адресу ТОВ "Сібір'єр" (61075, м.Харків, вул.17 Партз'їзду, 38А, к.4-7) копію заяви про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна банкрута від 26.02.15, а також інших документів, які надавалися ПАТ "ПУМБ" судам першої та апеляційної інстанції в ході розгляду даної справи, докази надіслання надати суду; ТОВ "Сібір'єр", ТОВ "Комплекс-Технолоджи", ТБ "Універсальний торговий дім" - виконати вимоги ухвали суду від 05.10.15.

17.11.15 на виконання вимог вказаної ухвали ПАТ Перший Український міжнародний банк було надано докази направлення копії заяви про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна банкрута на адресу ТОВ "Сібір'єр" (61075, м.Харків, вул.17 Партз'їзду, 38А, к.4-7), т.6, а.с.171.

Присутній у судовому засіданні 26.11.15 представник ПАТ Перший Український міжнародний банк проти доводів апелянта заперечував та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Сібір'єр" - без задоволення.

ТОВ "Комплекс-Технолоджи", яким ухвалу суду від 05.10.15 отримано 09.10.15, ухвалу від 12.11.15 отримано 18.11.15 (відповідні повідомлення відділення зв'язку долучено до матеріалів справи, т.6, а.с.145, 174), відзиву на апеляційну скаргу не надало, не направило представників для участі в судових засіданнях 12.11.15 і 26.11.15 та не повідомило суд про причини їх неявки.

Копії ухвал суду від 05.10.15 та від 12.11.15, направлені ТБ "Універсальний торговий дім" (м.Харків, вул. Маршала Бажанова 21/23, оф.11) та ТОВ "Сібір'єр" (м.Харків, вул.17 Партз'їзду, 38А, к.4-7), були повернуті суду відділенням зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Зазначеними учасниками процесу також не було виконано вимог ухвал суду від 05.10.15 та від 12.11.15, не направлено представників у судові засідання в даній справі та не повідомлено суд про причини їх неявки.

Зважаючи на викладене, а також на те, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Постановою господарського суду Харківської області від 27.01.10 у даній справі ТОВ Комплекс-Технолоджи визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором голову ліквідаційної комісії ОСОБА_4

В подальшому ліквідатори в даній справі неодноразово змінювалися. Ухвалою суду від 21.03.13 ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2

У лютому 2014 року ПАТ Перший Український міжнародний банк звернулося до господарського суду з позовом до ТОВ "Сібір'єр" та арбітражного керуючого ОСОБА_2, в якому просило суд: визнати недійсними з моменту укладення договори купівлі-продажу №№001 - 0019 від 11.10.13, укладені між ТОВ "Комплекс Технолоджи", в особі ліквідатора ОСОБА_2 та ТОВ "Сібір'єр" в особі ОСОБА_3, застосувати наслідки недійсності правочину, а судові витрати покласти на відповідачів. Копію зазначеної позовної заяви було направлено позивачем на адресу ТОВ "Сібір'єр": 61075, м.Харків, вул.17 Партз'їзду, 38А, к.4-7 (справа №922/666/14, а.с.107).

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.07.14 у справі №922/666/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Аюпова Р.М., суддя Дзюба О.А., суддя Шатерніков М.І.) в частині позовних вимог щодо визнання недійсними з моменту укладення договорів купівлі-продажу №№001 - 0019 від 11.10.13, укладених між ТОВ "Комплекс Технолоджи", в особі ліквідатора ОСОБА_2 та ТОВ "Сібір'єр" в особі ОСОБА_3 провадження у справі припинено. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.11.14 рішення господарського суду Харківської області від 11.07.14 у справі №922/666/14 скасовано, справу №922/666/14 передано до господарського суду Харківської області на стадію реєстрації в межах справи про банкрутство №Б-50/233-09.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи №922/666/14 копій спірних договорів від 11.10.13 (а.с. 85 103), покупцем, ТОВ "Сібір'єр", було зазначено у вказаних договорах наступну адресу даного товариства: 03115, м.Київ, вул. М.Котельникова, 25, оф.211. Разом з тим, місцевим господарським судом в ході провадження у справі №922/666/14 було зясовано, що ТОВ "Сібір'єр" знаходиться за адресою: 61075, м.Харків, вул.17 Партз'їзду, 38А, к.4-7, яка станом на 31.03.14 зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.43), і саме на вказану адресу ТОВ "Сібір'єр" направлялася процесуальні документи судів першої та апеляційної інстанції у справі №922/666/14. Зокрема, копію ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.14 про призначення апеляційної скарги до розгляду на 26.11.14 було отримано ТОВ "Сібір'єр" за адресою: 61075, м.Харків, вул.17 Партз'їзду, 38А, к.4-7 (справа №922/666/14, а.с.213).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.14 у справі №Б-50/233-09 заяву ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна банкрута прийнято до провадження та призначено до розгляду на 27.01.15. У судовому засіданні 27.01.15 розгляд справи було відкладено на 26.02.15.

В резолютивній частині ухвал від 18.12.14 та від 27.01.15 зазначено про їх направлення ТОВ "Сібір'єр", водночас матеріали справи не містять відомостей щодо адреси, на яку було направлено ТОВ "Сібір'єр" копії вказаних ухвал, та щодо її отримання даним товариством або повернення на адресу суду відділенням звязку.

На виконання приписів господарського суду Харківської області у справі про банкрутство №Б-50/233-09 ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" 26.02.15 надав до суду заяву (у новій редакції) (т.6, а.с.14), в якій просив визнати недійсними з моменту укладення договори купівлі-продажу №№001 - 0019 від 11.10.13, укладені між ТОВ "Комплекс Технолоджи", в особі ліквідатора ОСОБА_2 та ТОВ "Сібір'єр" в особі ОСОБА_3, застосувати наслідки недійсності правочину, а судові витрати покласти на відповідачів. Як вбачається з даної заяви, до неї не додано доказів надіслання її копії ТОВ "Сібір'єр".

Ухвалою суду від 26.02.15 (з урахуванням ухвали від 04.03.15) уточнену заяву ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" було призначено до розгляду на 24.03.15; зобовязано ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" надати до суду докази направлення уточненої заяви сторонам договору; залучено до участі у справі ТОВ "Сібір'єр". У вищевказаній ухвалі зазначено адресу ТОВ "Сібір'єр": 03115, м.Київ, вул. М.Котельникова, 25, оф.211. Як вбачається з матеріалів справи, саме за даною адресою ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" було направлено ТОВ "Сібір'єр" копію уточненої заяви (т.6, а.с.28).

Копію ухвали від 26.02.15, яку місцевим господарським судом було направлено на київську адресу ТОВ "Сібір'єр", було повернуто відділенням звязку з відміткою: "за закінченням терміну зберігання" (т.6, а.с.43).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.03.15 заяву ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" задоволено, визнано недійсними з моменту укладення договори купівлі-продажу №№001 - 0019 від 11.10.13, укладені між ТОВ "Комплекс Технолоджи", в особі ліквідатора ОСОБА_2 та ТОВ "Сібір'єр" в особі ОСОБА_3 Зобовязано ліквідатора ОСОБА_2 здійснити заходи щодо повернення майна боржника, реалізованого за договорами купівлі-продажу №№001 - 0019 від 11.10.13, та повернення перерахованих коштів від його реалізації. Як вбачається з оскаржуваної ухвали від 24.03.15 та протоколу судового засідання від цієї ж дати, у вказаному судовому засіданні 24.03.15 представник ТОВ "Сібір'єр" не був присутній.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на момент судового розгляду даної справи ТОВ "Сібір'єр" знаходиться за адресою: 61075, м.Харків, вул.17 Партз'їзду, 38А, к.4-7, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. На вказану адресу ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" було надіслано даному товариству позовну заяву про визнання спірних договорів недійсними, однак уточнену заяву від 26.02.15 було надіслано на іншу адресу - 03115, м.Київ, вул. М.Котельникова, 25, оф.211 на яку також надсилалися процесуальні документи суду першої інстанції в ході розгляду уточненої позовної заяви.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" при поданні до суду уточненої заяви від 26.02.15, а також при виконанні вимог ухвали суду від 26.02.15 (з урахуванням ухвали від 04.03.15) не було дотримано вимог ст.56 ГПК України щодо надіслання копії заяви відповідачеві за даним позовом (ТОВ "Сібір'єр") за його місцезнаходженням.

Судом першої інстанції, якому ТОВ "Сібір'єр" не надавало інформації про свою поштову адресу, в ході розгляду уточненої заяви ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" не дотримано вимог ст.64 ГПК України, відповідно до якої у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи, що ухвали суду (зокрема, ухвала від 26.02.15 про призначення судового засідання на 24.03.15), надсилалися ТОВ "Сібір'єр" не за тією адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ "Сібір'єр" не було належним чином повідомлене про час і місце засідань суду першої інстанції, в яких розглядалась заява ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 11.10.13 майна банкрута, зокрема - про час та місце судового засідання 24.03.15, в якому було винесено оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду і в якому представник ТОВ "Сібір'єр" не був присутній.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.104 ГПК України, порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду. Стороною, не повідомленою належним чином про місце засідання суду, про що йдеться у пункті 2 частини третьої статті 104 ГПК, слід вважати сторону, стосовно якої судом першої інстанції не дотримано вимог статті 64 ГПК.

Порушення норм процесуального права, зазначені у пунктах 1 - 7 частини третьої статті 104 ГПК, є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, у тому числі й тоді, коли суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. У такому випадку апеляційний суд скасовує рішення місцевого господарського суду повністю і згідно з пунктом 2 статті 103 ГПК приймає нове рішення. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у п.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.11 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України".

Отже, з огляду на приписи вищенаведеної норми, колегія суддів дійшла висновку, що допущені місцевим господарським судом порушення процесуального права є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду тобто в частині скасування оскаржуваної ухвали апеляційна скарга ТОВ "Сібір'єр" підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що в ході апеляційного перегляду ухвали від 24.03.15 вищевказані порушення процесуального права було усунуто, а саме ухвалою суду від 12.11.15 зобов'язано ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" надіслати на адресу ТОВ "Сібір'єр" (61075, м.Харків, вул.17 Партз'їзду, 38А, к.4-7) копію заяви про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна банкрута від 26.02.15. Вимоги даної ухвали банком було виконано, що підтверджується матеріалами справи. Окрім того, процесуальні документи суду апеляційної інстанції в даній справі також надсилалися ТОВ "Сібір'єр" на належну адресу, однак були повернуті до суду відділенням звязку з відміткою "за закінченням терміну зберігання", що свідчить про відмову адресата від отримання відповідної кореспонденції.

Розглядаючи справу по суті у відповідності до вимог ст.101, п.2 ст.103 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що 17.07.08 між ПАТ Перший Український міжнародний банк та ТОВ Комплекс-Технолоджи було укладено кредитний договір №17/07-КД, відповідно до умов якого банк надав ТОВ Комплекс-Технолоджи кредит у розмірі 100000,00 доларів США. З метою забезпечення зобовязань боржника відповідно до умов кредитного договору між тими ж сторонами було укладено договір застави рухомого майна №17/07-ЗРМ від 17.07.08, згідно з яким ТОВ Комплекс-Технолоджи передало в заставу Банку рухоме майно (виробниче обладнання).

Банком було заявлено кредиторські вимоги до боржника в розмірі 118303,87 дол. США та 168919,24 грн., які визнано судом та включено ліквідатором до реєстру вимог кредиторів. З урахуванням еквіваленту в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку, розмір заявлених та визнаних вимог ПАТ Перший Український міжнародний банк склав 1116296,64 грн. (в т.ч. 968094,98 грн. основного зобов'язання та 148201,66 грн. пені).

Як уже зазначалося, постановою господарського суду Харківської області від 27.01.10 у даній справі ТОВ Комплекс-Технолоджи визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Під час здійснення ліквідаційної процедури ТОВ Комплекс-Технолоджи ліквідаторами вживались заходи щодо реалізації майна банкрута.

Зокрема, 23.04.12 ліквідатором було укладено договір на організацію та проведення відкритих торгів (аукціону) №2305 із Товарною біржею Універсальний Торговий двір. З листа президента Товарної біржі Універсальний торговий дім вбачається, що 15.06.12 були проведені торги, в результаті яких реалізовано майно ТОВ Комплекс-Технолоджи. Переможцем визначено Товариство з обмеженою відповідальністю Сібірєр, але переможець не сплатив кошти за майно.

27.06.12 було укладено договір купівлі-продажу між ліквідатором ТОВ Комплекс-Технолоджи ОСОБА_5 та ТОВ Сібірєр, за умовами п.5.5 якого право власності на майно переходить до Покупця після проведення розрахунків та підписання актів прийому-передачі. Оскільки кошти не були внесені, ліквідатором вчинялись подальші дії з реалізації вказаного майна у порядку, визначеному законом. Повторні торги були призначені на 20.11.12, але на торги не зявився жоден учасник, тому торги не відбулися.

У 2013 році ліквідатором у ТОВ ЗемЮрКонсалтинг було замовлено оцінку заставного майна (основних засобів, що рахуються на балансовому рахунку № 10) банкрута, та відповідно до висновку про вартість майна №252 станом на 30.09.13 ліквідаційна вартість об`єкту оцінки - основних засобів, складає 9200 грн. В додатку до висновку зазначена ліквідаційна вартість кожного з об'єктів від 200,00 грн. до 500,00 грн. Заставодержателем вказаного майна відповідно до договору застави рухомого майна №17/07-ЗРМ від 17.07.08 є ПАТ "Перший Український Міжнародний банк".

11.10.13 відбулась реалізація відповідного заставного майна, в результаті якої між ТОВ Комплекс-Технолоджи в особі ліквідатора ОСОБА_2А та ТОВ Сібірєр укладено договори купівлі-продажу майна банкрута №№001 - 0019 стосовно кожного об'єкта окремо. Докази повідомлення заставодержателя - ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" про реалізацію даного майна в матеріалах справи відсутні.

ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" у позовній заяві (з урахуванням нової редакції даної заяви від 26.02.15) посилається на те, що при реалізації майна банкрута за спірними договорами від 11.10.13, у ліквідатора були відсутні правові підстави для продажу вказаного майна шляхом укладення договорів купівлі-продажу, оскільки він мав завершити реалізацію відповідно до порядку та умов, на яких її було розпочато, а саме шляхом продажу на прилюдних торгах відповідно до норм Закону Про малу приватизацію. Крім того, ліквідатором не було повідомлено заставного кредитора (Банк) про час та умови продажу заставного майна окремим рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що є підставою для оскарження дій ліквідатора та скасування договорів купівлі-продажу, оскільки їх укладення було здійснено з порушенням норм чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам учасників процесу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з приписами статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство).

В силу п. 1-1 прикінцевих положень Закону про банкрутство в редакції Закону від 22.12.11 №4212-VІ, який набрав чинності 19.01.13, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Отже, враховуючи, що спірні правовідносини в даній справі (порушення провадження в якій та прийняття постанови про визнання боржника банкрутом відбулося до набрання чинності новою редакцією Закону про банкрутство), колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону про банкрутство в редакції, чинній з 19.01.13.

Зазначений висновок також узгоджується з положеннями п. 40 Інформаційного листа ВГСУ від 28.03.13 № 01-06/606/2013 Про Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції від 22.12.2011р. № 4212VІ), відповідно до якого, положення Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство (оцінка майна, яке підлягає продажу; передання активів боржника, які залишаються не проданими на час закінчення ліквідаційної процедури тощо), застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено до набрання чинності, тобто до 19.01.13. При цьому розпочата до набрання чинності Законом процедура продажу майна боржника повинна бути завершена в порядку, передбаченому у попередній редакції Закону, в разі якщо станом на 19.01.13 здійснено публікацію оголошення про продаж майна або комітетом кредиторів встановлено порядок реалізації майна боржника.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на 20.11.12 процедура продажу майна боржника не відбулась, майно не було реалізовано у порядку, визначеному Законом про банкрутство в редакції до набрання чинності законом від 22.12.11р. №4212, публікації оголошення про реалізацію майна станом на 19.01.13 здійснено не було, а тому реалізація майна боржника повинна була здійснюватись ліквідатором в порядку розділів ІІІ-ІV Закону про банкрутство в редакції, чинній з 19.01.13.

Відповідно до ч. 4 ст.42 Закону про банкрутство у вказаній редакції, майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Однак у матеріалах справи відсутні докази повідомлення кредитора, ПАТ Перший Український міжнародний банк про продаж заставного майна банкрута 11.10.13, його згоди на реалізацію цього майна, або погодження реалізації майна банкрута судом. Вказаних обставин щодо порушення вимог ч. 4 ст.42 Закону про банкрутство при укладенні спірних договорів не спростовано ТОВ "Сібір'єр" в апеляційній скарзі.

Окрім того, частиною 5 статті 44 Закону про банкрутство визначено, що ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.

Відповідна правова позиція викладена також у п.31 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.13 № 01-06/606/2013 Про Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції від 22.12.11 № 4212VІ), в якому зазначено, що продаж майна частинами здійснюється лише у випадку, коли не вдалося реалізувати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу.

Отже, реалізація майна боржника мала відбуватися у відповідності до вищевказаних вимог закону. А тому, першочерговим обов'язком ліквідатора було проведення аукціону з реалізації майна банкрута у вигляді цілісного майнового комплексу за сумою кредиторських вимог, а в разі, якщо продати майно не вдалося можливість здійснення продажу майна боржника частинами. Однак відповідних дій ліквідатором вчинено не було.

Апелянт посилається на те, що згідно з висновком про вартість майна №252 станом на 30.09.13, наданим ТОВ ЗемЮрКонсалтинг, вартість кожного з обєктів оцінки складає від 200,00 грн. до 500,00, а тому, на думку ТОВ "Сібір'єр", ліквідатор правомірно здійснив безпосередній продаж основних засобів, оскільки ч.6 ст.44 Закону про банкрутство йому надано таке право у разі, якщо балансова залишкова вартість майна не перевищує одну тисячу гривень.

Однак вказані твердження колегія суддів вважає такими, що не узгоджуються з обставинами справи і нормами чинного законодавства, враховуючи, що, як підтверджується матеріалами справи та вказано ТОВ "Сібір'єр" в апеляційній скарзі, загальна вартість майна боржника, реалізованого за спірними правочинами, становила 9200,00 грн. Разом з тим, у справі відсутні докази того, що ліквідатором вживалися заходи з продажу вказаного майна саме як цілісного майнового комплексу, як це передбачено ч. 5 ст. 44 Закону про банкрутство.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що зміст спірних правочинів суперечить вищенаведеним приписам ч.4 ст.42, ч. 5 ст.44 Закону про банкрутство.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає про наявність правових підстав для визнання спірних правочинів недійсними, отже, у вищевказаній частині заява ПАТ Перший Український міжнародний банк підлягає задоволенню.

Щодо застосування наслідків недійсності правочину (про що просить банк у своїй заяві) колегія суддів зазначає наступне

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 ГПК України, в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, питання щодо застосування наслідків недійсності правочину суд апеляційної інстанції вправі самостійно вирішити лише тоді, коли відповідне було предметом розгляду суду першої інстанції. Даний висновок відповідає правовій позиції, викладеній, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 23.04.15 у справі № 5023/4346/11.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тобто, як вбачається зі змісту вказаної норми, законодавцем при врегулюванні правовідносин щодо реституції у разі недійсності правочину відповідні обовязки покладено на кожну із сторін даного правочину.

У разі задоволення позову про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності господарський суд у резолютивній частині рішення зазначає про визнання правочину недійсним (у тому числі й на майбутнє) і одночасно може зазначити про застосування передбачених законом наслідків, вказавши, зокрема, розмір сум, що підлягають стягненню, та/або найменування майна, що підлягає передачі, і місце його знаходження (п.4 ч.1 ст.84 ГПК), а за необхідності й строк виконання певних дій (абзац другий ч.2 ст.84 ГПК. Відповідне узгоджується з положеннями п.2.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, місцевим господарським судом в ході розгляду заяви банку не розглядалися вищевказані питання (зокрема, не досліджувалося місцезнаходження майна, переданого за спірним правочином, не було встановлено наявність даного майна у набувача, ТОВ "Сібір'єр"). В оскаржуваній ухвалі від 24.03.15 суд першої інстанції не зазначив про застосування наслідків недійсності правочину, а лише зобов'язав ліквідатора ОСОБА_2А здійснити заходи щодо повернення майна боржника, реалізованого за договорами купівлі-продажу №№ 001-0019 від 11.10.13 та повернення перерахованих коштів від його реалізації. Тобто фактично місцевим господарським судом покладено відповідні обовязки лише на одну сторону спірних правочинів ліквідатора ТОВ "Комплекс-Технолоджи". Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що питання реституції (у розумінні вищенаведених приписів ст.216 ЦК України) не було розглянуто місцевим господарським судом.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ Перший Український міжнародний банк також підтвердив, що вищевказані питання не були предметом розгляду в місцевому господарському суді і зазначив, що, заявляючи вимогу про застосування наслідків недійсності правочину, банк мав на увазі здійснення відповідних дій безпосередньо ліквідатором в ході ліквідаційної процедури, залежно від тих обставин, що будуть встановлені під час вказаної процедури.

Таким чином, враховуючи вищенаведені приписи ст.101 ГПК, а також ту обставину, що провадження у даній справі про банкрутство триває, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд під час подальшого розгляду справи має право та повинен вирішити питання щодо застосування наслідків недійсності договорів купівлі-продажу №№ 001-0019 від 11.10.13.

За таких обставин, заява ПАТ Перший Український міжнародний банк від 26.02.15 підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання спірних правочинів недійсними.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 2 частини 3 статті 104, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Сібір`єр" задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 24.03.15 у справі № Б-50/233-09 скасувати.

Заяву ПАТ Перший Український міжнародний банк в частині визнання недійсними договорів задовольнити.

Визнати недійсними з моменту укладення: договір купівлі-продажу №001 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №002 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №003 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №004 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №005 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №006 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №007 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №008 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №009 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №0010 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №0011 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №0012 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №0013 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №0014 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №0015 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №0016 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №0017 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №0018 від 11.10.13, договір купівлі-продажу №0019 від 11.10.13, укладені між ТОВ Комплекс Технолоджи, в особі ліквідатора ОСОБА_2 та ТОВ Сібір'єр в особі ОСОБА_3.

Справу передати для подальшого розгляду до господарського суду Харківської області.

Повний текст постанови складено 01.12.15

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Шутенко І.А.