РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2015Справа №910/27812/15

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест»

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЗІС-АВТО»

про стягнення 2 453 483,20 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Дмуховський І.В. - представник за довіреністю

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЗІС-АВТО» про стягнення основної заборгованості в сумі 2 000 000,00 грн., інфляційних в розмірі 15 401,01 грн., 3% річних в сумі 21 205,48 грн., пені в сумі 416 876,71 грн. відповідно до договору позики №НАИ-БА-21/10/13 від 21.10.2013р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.10.2015р. порушено провадження у справі №910/27812/15, розгляд справи призначено на 27.11.2015р.

Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 27.11.2015р. не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи підтверджується відміткою про відправку на зворотній стороні ухвали суду від 29.10.2015р., яка була надіслана за адресою вказаною в позовній заяві, а також повідомленням про вручення поштового відправлення №0542 198) згідно якого ухвала суду від 29.10.2015 р. була отримана відповідачем 05.11.2015р.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, суд встановив:

До прийняття рішення по справі позивачем заявлено клопотання згідно вимог ст.ст. 66, 67 ГПК України про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідача.

Відповідно до вимог ст. 66, 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу, заборони йому вчиняти певні дії, у тому числі іншим особам, що стосуються предмета спору.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Тягар доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 33 ГПК України.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент винесення та виконання рішення.

Позивачем не достатньо обґрунтовано доведено те, що невжиття заходів до забезпечення позову до вирішення спору по суті, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Разом із цим, позивачем не сплачено судовий збір за подання клопотання про забезпечення позову. Саме лише припущення про потенційну можливість зникнення активів відповідача без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення даної заяви. Судові витрати в цій частині, відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на позивача по справі.

Позов мотивовано тим, що 17.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест», далі Позикодавець, та Товариством з обмеженою відповідальністю «БАЗІС-АВТО», далі Позичальник, укладений договір позики №НАИ-БА-21/10/13, далі Договір, відповідно до предмету якого (п.1.1 Договору) в порядку та умовах, визначених цим Договором, Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти на безпроцентній основі у розмірі, визначеному у п.2.1 даного Договору, а Позичальник зобов'язується повернути позику у визначений цим Договором строк.

Згідно п. 2.1 Договору розмір позики становить 2 000 000,00 (два мільйони) грн.

Позика надається в безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок Позичальника протягом 3 (трьох) робочих днів з дати укладання цього Договору (п.3.1 Договору). Позика (її частина) вважається наданою Позичальникові в момент зарахування позики (її частини), на поточний рахунок Позичальника (п.3.2 Договору).

В п.4.1 Договору сторони погодили, що позика надається Позичальнику на строк до 30 листопада 2013 року.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що Позичальник зобов'язується в строк вказаний в п.4.1 Договору повернути Позикодавцю позику в повному обсязі.

За несвоєчасне повне чи часткове повернення позики, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненої позики. Сплата пені не звільняє Позичальника від сплати позики до моменту фактичного погашення заборгованості (п.6.3 Договору).

Відповідно до п.7.1 Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його сторонами. Строк дії Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1 Договору, та діє до моменту повного виконання сторонами своїх обов'язків передбачених цим Договором (п.7.2 Договору).

29.11.2013р. між сторонами було укладено Додаткову договір №1 до Договору, відповідно до п.1 якого змінено п.4.1 Договору, та викладено його у наступній редакції: «Позика надається Позичальнику на строк до 31 жовтня 2014 року».

30.10.2014р. шляхом укладання Додаткового договору №2 до Договору сторони змінили п.4.1 Договору, виклавши його у наступній редакції: «Позика надається Позичальнику на строк до 12 травня 2015 року» (п.1 Додаткового договору №2 до Договору).

Позивач стверджує, що 24 жовтня 2013 року перерахував на користь відповідача позику у сумі 2 000 000,00 грн., що підтверджується копією виписки з рахунку позивача. Але, станом на 18 вересня 2015 року відповідач своє зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконав, тому просить суд стягнути з відповідача позику в сумі 2 000 000,00 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача інфляційні в розмірі 15 401,01 грн., 3% річних в сумі 21 205,48 грн. та пеню в сумі 416 876,71 грн.

За своєю правовою природою між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Фактичні обставини справи підтверджують, що сторони досягли усіх суттєвих умов передбачених законом для даного виду договору, зокрема: щодо його предмету, ціни та строку його дії, порядку повернення позики, встановлені забезпечувальні заходи щодо своєчасного повернення грошових коштів, а тому він вважається укладеним згідно вимог ст.ст. 180, 181 ГК України та ст.ст. 627, 638, 1046, 1047, 1050 ЦК України. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 599 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України зобов'язання не припинилося виконанням проведеним належним чином з боку відповідача. В розумінні вимог статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем доведено факт неповернення відповідачем позики. Відповідач не надав доказів своєчасного повернення позики та відсутність вини у таких діях (стаття 614 ЦК України).

Статтею 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Умовами Договору передбачено, що відповідач зобов'язується повернути позику до 12 травня 2015 (включно). Зобов'язання не припинилося виконанням належним чином з боку відповідача, і сума позики на час розгляду спору відповідачем не повернута, а тому позивач обґрунтовано наполягає на виконанні відповідачем основного зобов'язання. Таким чином, позовні вимоги щодо повернення позики у сумі 2 000 000,00 грн. слід задовольнити.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зобов'язання не припинилося виконанням проведеним належним чином з боку відповідача та мала місце несвоєчасна оплата за Договорами, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені, передбаченої п.6.3 Договору, обґрунтований та підлягає задоволенню на загальну суму 416 876,71 грн.

Згідно вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом та наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам цієї статті.

Оскільки мало місце прострочення термінів виконання зобов'язання, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних також обґрунтовані та підлягають задоволенню в розмірі визначеному позивачем.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 36 803,25 грн. покладаються на відповідача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «БАЗІС-АВТО», згідно вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 27.11.2015 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 530, 599, 614, 629, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193, 229, 232 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, частиною другою та третьою ст. 85 ГПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЗІС-АВТО» задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЗІС-АВТО» (02217, м.Київ, вул. М.Закревського, 16, ) на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» (01004, м.Київ, вул.Велика Васильківська, 5, ) основну заборгованість в сумі 2 000 000,00 грн., інфляційні в розмірі 15 401,01 грн., 3% річних в сумі 21 205,48 грн., пеню в сумі 416 876,71 грн. та судовий збір у розмірі 36 803,25 грн., видавши наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 02.12.2015 року

Суддя Ю.О.Підченко