ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015р. Справа№ 914/3206/15

Господарський суд Львівської області в складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал, м.Львів

до відповідача ОСОБА_1 комунального підприємства Винниківське, м.Винники-Львів

про стягнення 3 197 233,50 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 представник (довіреність №01-7500 від 31.12.2014р.);

від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Львівським міським комунальним підприємством Львівводоканал до відповідача ОСОБА_1 комунального підприємства Винниківське про стягнення 2 519 628,96 грн., з яких 2 054 025,10 грн. сума основного боргу, 316 955,02 грн. пеня, 133 774,63 грн. інфляційні втрати та 14 874,21 грн. 3% річних.

Відповідно до поданої 16.10.2015р. заяви (вх.№4734/15) про збільшення розміру позовних вимог позивачем до стягнення заявлено 3 192 649, 28 грн., з яких 2 633 307,06 грн. сума основного боргу, 410 693,38 грн. пеня, 133 774,63 грн. інфляційні втрати та 14 874,21 грн. 3% річних.

Згідно із поданою 16.11.2015р. заявою (вх.№5323/15) про збільшення розміру позовних вимог позивачем до стягнення заявлено 3 197 233,50 грн., з яких 2 602 037,53 грн. сума основного боргу, 391 877,53 грн. пеня, 183 292,37 грн. інфляційні втрати та 20 026,07 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 07.09.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 30.09.2015р. Ухвалою суду від 30.09.2015р. розгляд справи відкладено на 21.10.2015р. Ухвалою суду від 21.10.2015р. продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 29.10.2015р. Ухвалою суду від 29.10.2015р. розгляд справи відкладено на 17.11.2015р. Ухвалою суду від 17.11.2015р. розгляд справи відкладено на 19.11.2015р.

Представник позивача подав пояснення (вх.№50090/15 від 18.11.2015р.) в якому ЛМКП Львівводоканал повідомляє, що заборгованість відповідача станом на 18.11.2015р. становить 2 958 864,64 грн., з яких 2 352 037,53 грн. сума основного боргу, 403 508,67 грн. пеня, 183 292,37 грн. інфляційні втрати та 20 026,07 грн. 3% річних. Таким чином представник позивача в судовому засіданні подані пояснення просив вважати заявою про уточнення розміру позовних вимог (зменшення розміру позовних вимог), оскільки відповідачем було частково погашено суму основного боргу. Крім того, у вказаному поясненні позивачем уточнені позовні вимоги щодо пені, заявивши до стягнення 403 508,67 грн. пені, оскільки в розрахунку позовних вимог, який був долучений до заяви (вх.№5323/15) про збільшення розміру позовних вимог було допущено помилку, а саме невірно зазначено облікову ставку НБУ за вересень 2015р.

Отже представник позивача в судовому засіданні просив стягнути з відповідача 2 352 037,53 грн. основного боргу, 403 508,67 грн. пені, 183 292,37 грн. інфляційних втрат та 20 026,07 грн. 3% річних.

Розглянувши подане пояснення (вх.№50090/15 від 18.11.2015р.), суд дійшов висновку прийняти його як заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки представника не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду спору, оскільки представник ОСОБА_1 комунального підприємства Винниківське був присутній в попередньому судовому засіданні.

Даний спір розглядається судом із врахуванням заяви позивача (вх.№50090/15 від 18.11.2015р.) про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 комунального підприємства Винниківське становить 2 958 864,64 грн., з яких 2 352 037,53 грн. сума основного боргу, 403 508,67 грн. пеня, 183 292,37 грн. інфляційні втрати та 20 026,07 грн. 3% річних.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши пояснення представника позивача, суд,-

встановив:

08.01.2014р. між Львівським міським комунальним підприємством "Львівводоканал" (надалі Львівводоканал) та Малим комунальним підприємством Винниківське (надалі абонент) було укладено договір №202869 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі, згідно якого "Львівводоканал" надає послуги по забезпеченню питною водою та прийманні стічних вод до міської мережі каналізації, а абонент користується послугами: здійснює забір води з водопроводу, скид стічних вод у каналізацію і сплачує вартість наданих послуг на умовах, які визначені договором та чинним законодавством України.

Згідно п.2.2.4. договору абонент зобовязувався сплачувати вартість наданих «Львівводоканалом» послуг за чинними тарифами згідно з поданими рахунками. В разі зміни тарифів плата за послуги здійснюється відповідно до нових тарифів, без зміни інших умов договору.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що кількість води та стоків, що використовується абонементом, визначається за показами водолічильників, встановлених відповідно до вимог Правил і зареєстрованих «Львівводоканалом». Кількість стічних вод (у тому числі дощових) визначається розрахунковим методом відповідно до поданих абонентом даних (Додаток 1) та даних гідрометеослужби.

Відповідно до п.4.5. договору нарахування плати абоненту за надані послуги здійснюється Львівводоканалом згідно Правил користування з часу фактичного користування послугами водопостачання та водовідведення.

Згідно із п.4.7 договору оплата за послуги водопостачання та водовідведення (в межах встановлених лімітів водоспоживання, якісних та кількісних показників стічних вод) проводиться абонентом відповідно до діючих тарифів шляхом перерахування на рахунок "Львівводоканалу" коштів до 10 числа, наступного за розрахунковим місяцем. При цьому, у першу чергу, погашається заборгованість абонента.

Як зазначає позивач, внаслідок неналежного виконання умов договору відповідачем, в останнього виникла заборгованість перед «Львівводоканалом» в розмірі 2 352 037,53 грн. за період з січня 2015р. по вересень 2015р.

Згідно із п.5.2. договору у разі повної або часткової несплати вартості наданих послуг, абоненту, за несплачену суму, починаючи з 10 числа наступного за розрахунковим місяцем, за кожен день прострочення нараховується пеня в розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Отже, позивач керуючись умовами п.5.2. договору, у звязку із простроченням оплати за надані послуги, нарахував відповідачу пеню в розмірі 403 508,67 грн.

Крім того, позивач згідно умов ст.625 ЦК України нарахував відповідачу 183 292,37 грн. інфляційних втрат та 20 026,07 грн. 3% річних.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача становить 2 958 864,64 грн., з яких 2 352 037,53 грн. сума основного боргу, 403 508,67 грн. пеня, 183 292,37 грн. інфляційні втрати та 20 026,07 грн. 3% річних.

Відповідач подав відзив (вх.№46661/15) на позовну заяву, в якому Мале комунальне підприємство Винниківське проти позову заперечує. Зокрема відповідач стверджує, що тарифи ЛМКП «Львівводоканал» є економічно необґрунтованими, а також зазначає, що суми боргу зазначені у розрахунку за березень 2015р., квітень 2015р. та травень 2015р. не відповідають сумам виставлених в рахунках за водопостачання та водовідведення у відповідних місяцях.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Як передбачено ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається із матеріалів справи, 08.01.2014р. між сторонами було укладено договір №202869 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі, згідно якого позивач надає послуги по забезпеченню питною водою та прийманні стічних вод до міської мережі каналізації, а відповідач користується послугами: здійснює забір води з водопроводу, скид стічних вод у каналізацію і сплачує вартість наданих послуг на умовах, які визначені договором та чинним законодавством України.

Заборгованість, яка предметом спору у даній справі виникла за неналежне виконання відповідачем умов договору щодо оплати за надані позивачем послуги за період з січня 2015р. по вересень 2015р. Як вбачається із поданого позивачем розрахунку позовних вимог, а також із долучених до матеріалів справи банківських виписок, відповідачем було здійснено оплати за вказаний період, однак не у повному обсязі, що відповідач у відзиві на позовну заяву не спростовано.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо твердження відповідача про те, що суми боргу зазначені у розрахунку за березень 2015р., квітень 2015р. та травень 2015р. не відповідають сумам виставлених в рахунках за водопостачання та водовідведення у відповідних місяцях, суд звертає увагу, що позивачем даний факт визнався, у звязку з чим ним було подано заяву (вх.5323/15 від 16.11.2015р.) про уточнення розміру позовних вимог.

У вказаній заяві позивач зазначає, що при виготовленні конкретизованого розрахунку суми основного боргу було допущено помилку, у звязку з чим ЛМКП «Львівводоканал» виконало нові (уточнені) розрахунки як суми основного боргу, так і пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 2 352 037,53 грн. є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно із п.5.2. договору у разі повної або часткової несплати вартості наданих послуг, абоненту, за несплачену суму, починаючи з 10 числа наступного за розрахунковим місяцем, за кожен день прострочення нараховується пеня в розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Здійснивши перерахунок розміру пені, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 403 508,67 грн. пені підлягає задоволенню.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 183 292,37 грн. інфляційних втрат та 20 026,07 грн. 3% річних підлягають задоволенню.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд вважає позов обгрунтованим, який слід задоволити повністю.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №14159 від 29.10.2015р. на суму 47 889,74 грн. та платіжним дорученням №14633 від 13.11.2015р. на суму 68,76 грн. Отже загалом позивачем було сплачено 47 958,50 грн.

Враховуючи, що до стягнення позивачем було заявлено 2 958 864,64 грн., та, оскільки, позов слід задоволити повністю, керуючись нормами ст.49 ГПК України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 44 382,96 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 87, 115, 116 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 комунального підприємства Винниківське (79495, Львівська область, м.Львів, м.Винники, вул.Галицька, буд.7, ) на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" (79017, м.Львів, вул.Зелена, 64, ) 2 352 037,53 грн. основного боргу, 403 508,67 грн. пені, 183 292,37 грн. інфляційних втрат, 20 026,07 грн. 3% річних та 44 382,96 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно вимог ст.116 ГПК України після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 24.11.2015р.

Cуддя Петрашко М.М.