ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Справа № 916/1092/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

ГоловуючогоГончарука П.А. (доповідача),
СуддівКондратової І.Д.,
Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на рішення господарського суду Одеської області від 18 травня 2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24 вересня 2015 року у справі №916/1092/15-г за позовом державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до товариства з обмеженою відповідальністю "СМТ Южний ЛТД", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: філія Одеського управління ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" про стягнення суми, -

Встановив:

У березні 2015 року державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" ДП "АМПУ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "СМТ Южний ЛТД", з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, 123 302,07 доларів США, з яких 115 762,86 доларів США основний борг та 7 539,21 доларів США пені.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18 травня 2015 року у справі №916/1092/15-г позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 115 762,86 доларів США та витрати по сплаті судового збору у сумі 27 580,35 грн. В решті позову було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24 вересня 2015 року рішення місцевого господарського суду змінено в частині встановлення банківського розрахункового рахунку відповідача. Резолютивну частину викладено в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "СМТ Южний ЛТД" (65481, м. Южний, МТП Южний, ) на користь державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (54017, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 27, ) - заборгованість у сумі 115 762,86 доларів США з банківського рахунку ТОВ "СМТ Южний ЛТД" (№2301 у Філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит", МФО 328823); витрати по сплаті судового збору у сумі 79 145,43 грн.

В решті позовних вимог відмовити".

Стягнуто з позивача на користь відповідача 24 357,99 грн. судового збору за апеляційний перегляд.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову апеляційного господарського суду скасувати в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача суми пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким цю позовну вимогу задовольнити.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач, вказуючи на безпідставність доводів касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень проти них, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено попередніми судовими інстанціями, 1 квітня 2011 року між ДП "Дельта-лоцман" (підприємство) і ТОВ "СМТ Южний ЛТД" (агент) укладено договір №314/П-11, відповідно до п. 1.1. якого підприємство зобов'язується за заявками агента надавати послуги з лінійного і портового лоцманського проведення, послуги по перешвартуванню, перетягуванню (переміщенню) суден в акваторії порту, надавати послуги Служби регулювання руху суден (СРРС) у зонах дії центрів і постів регулювання руху суден та надавати право проходження по Бузько-Дніпровсько-лиманському, Херсонському морському каналам та глибоководному судновому ходу р. Дунай-Чорне море, а також надавати інформаційну послугу при проходженні судном ГСХ, а агент - прийняти і оплатити надані послуги. При цьому споживачем послуг підприємства є судновласник (в розумінні ст. 20 Кодексу торговельного мореплавства України).

Додатковою угодою №4-13/3142/П-11 від 13 червня 2013 року до основного договору сторонами було погоджено заміну ДП "Дельта-лоцман" на державне підприємство "Адміністрація морських портів України" як зобов'язану та управнену в договорі сторону, з переходом до останнього всіх відповідних прав та обов'язків.

Інші умови основного договору, відповідно до п. 4 додаткової угоди, залишено сторонами без змін.

Підпунктом 2.1.1. договору позивач зобов'язався за заявками відповідача у встановленому даним договором порядку, відповідно до Правил плавання, Обов'язкових постанов, Зводу звичаїв порту, тощо, своєчасно і якісно виконувати лінійні і портові лоцманські проведення суден, надавати послуги по перешвартуванню, перетягуванню (переміщенню) суден в акваторії порту, надавати послуги СРРС у зонах дії ЦРРС/ПРРС та надавати право проходження по БДЛК, ХМК та ГСХ, а також надавати інформаційну послугу судну при проходженні судном ГСХ.

Пунктом 4.2.2. договору встановлено, що остаточний розрахунок здійснюється агентом протягом десяти банківських днів з дати отримання від підприємства рахунку за реквізитами, зазначеними у такому рахунку, в разі порушення строків здійснення остаточного розрахунку, передбачених п. 4.2.2 і п. 4.3 цього договору, агент, за вимогою підприємства, несе перед останнім відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі подвійної ставки НБУ від несплаченої вартості послуг за кожний день прострочення (п. 5.4.), а п. 5.5., що агент несе повну матеріальну відповідальність перед підприємством за повноту та своєчасність оплати наданих послуг по розрахунках як у національній валюті, так і в ВКВ.

На підставі заявок відповідача, в яких було гарантовано своєчасну оплату наданих послуг, позивач в грудні 2014 року надав послуги з лоцманського проведення, послуги СРРС та послуги по перешвартуванню суднам "CAMBRIDGE (ЛІБЕРІЯ), "GAS СОВІА (МАРШАЛЬСЬКІ ОСТРОВИ), "LODESTAR S (ОСТРОВИ КУКА), "НІКМЕТ К (ТУРЕЧЧИНА), "SOLARO (ІТАЛІЯ), "FLINTER GOA (НІДЕРЛАНДИ), "ECOSAND G.O. (МАРШАЛЬСЬКІ ОСТРОВИ), "M.TURHAN MILD ON (ТУРЕЧЧИНА), "LUKA (ЛІБЕРІЯ), "JIN HONG (ГОНКОНГ), які знаходились під агентуванням відповідача.

Відповідач, в порушення умов п. 4.2.2. договору не оплатив вартість наданих послуг в сумі 115 762,86 доларів США, що і стало причиною виникнення спору.

При цьому, судами було встановлено, що відповідач надав у Філію "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит", яким здійснюється розрахунково-касове обслуговування TOB СМТ Южний ЛТД, платіжні доручення для перерахування позивачу валютних платежів за надані послуги, однак банк зазначені кошти не перерахував.

У зв'язку з цим відповідач звернувся з позовом до господарського суду Одеської області, який своїм рішенням від 18 червня 2015 року у справі №916/1910/15 зобов'язав ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Одеське регіональне управління" публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" переказати грошові кошти за вказаними ТОВ "СМТ Южний ЛТД" платіжними дорученнями.

Предметом позову у справі є вимога про стягнення з відповідача, як агента судновласників, заборгованості за надані позивачем послуги з лоцманського проведення, послуги СРРС та послуги по перешвартуванню суднам у розмірі 115 762,86 доларів США, та пені у розмірі 7 539,21 доларів США за порушення строків здійснення розрахунків.

Посилаючись на положення ч.ч. 1, 2 ст. 11, ст.ст. 526, 614, 627, Цивільного кодексу України, ч.ч. 1, 2 ст. 193, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, ст. 116 Кодексу торговельного мореплавства України, п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", абз. 9 пп. "а" п. 5.3 глави 5 Інструкції "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 492, та врахувавши, що відповідач визнає наявність у нього заборгованості за надані позивачем послуги, що дане порушення сталося з вини контрагента відповідача, а саме третьої особи, якою не було перераховано кошти за вчасно наданими відповідачем платіжними дорученнями, відповідач вчинив всі залежні від нього дії для належного виконання свого зобов'язання, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості та відмови у стягненні суми пені.

Висновки судів першої та другої інстанцій про наявність правових підстав для стягнення основної суми заборгованості є правильними і сторонами не оспорюються.

Проте , з висновками попередніх судових інстанцій про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені погодитись не можна.

За загальним правилом обов'язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов'язання є вина особи, яка його порушила (ч. 1 ст. 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, ознаки якої визначено в п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 218 ГК України, підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Ця норма права передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов укладеного договору позивач надав послуги, які відповідач зобов'язаний був оплатити, проте своїх зобов'язань не виконав внаслідок невиконання його контрагентом - третьою особою,своїх зобов'язань по перерахунку коштів на рахунок позивача.

Виходячи з вимог ст. 218 ГК України порушення зобов'язань контрагентом правопорушника не є підставою для звільнення відповідача від господарсько-правової відповідальності.

На вказані норми матеріального права попередні судові інстанції не звернули належної уваги та дійшли помилкових висновків про відсутність правових підстав для застосування до відповідача господарсько-правової відповідальності.

Наведені судами обставини про звільнення відповідача від відповідальності, за певних умов, могли бути підставою для зменшення розміру неустойки у визначеному законом порядку, а не підставою для повного звільнення від відповідальності.

За таких обставин оскаржувані судові рішення в частині спору щодо стягнення пені підлягають скасуванню, а справу слід направити до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід урахувати наведене, з'ясувати дійсні права та обов'язки сторін і в залежності від встановленого та вимог закону вирішити спір в цій частині.

Не можна погодитись з висновком апеляційного господарського суду про стягнення суми заборгованості на користь позивача саме з вказаного ним рахункового рахунку відповідача, який відкрито у третьої особи з таких підстав.

Статтею 84 ГПК України передбачено, що рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Висновок не може залежати від настання або ненастання якихось обставин (умовне рішення).

Господарські суди повинні зазначати у рішеннях зі спорів, пов'язаних із стягненням грошових сум, зокрема, дані, визначені в п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Залежно від конкретних матеріалів і обставин справи в наказі господарського суду можуть бути зазначені банківські рахунки в національній або іноземній валюті, а також реєстраційні рахунки.

Тобто, законом не передбачено обов'язковість вказівки на рахунок з якого, і тільки з якого може бути стягнуто заборгованість.

Крім того, заходи виконання судового рішення в процесі його виконання визначаються державним виконавцем згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїм зобов'язанням усім належним їй майном.

В порушення вказаних норм матеріального права апеляційний господарський суд без достатніх правових підстав змінив рішення суду першої інстанції в частині основних позовних вимог та визначив конкретний рахунок відповідача, з якого підлягає стягненню на користь позивача сума боргу, а тому з мотивувальної та резолютивної частини постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24 вересня 2015 року слід виключити посилання на необхідність стягнення на користь позивача суми боргу з банківського рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "СМТ Южний ЛТД" (№2301 у Філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит", МФО 328823), залишивши рішення місцевого господарського суду в цій частині в силі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" державного підприємства "Адміністрація морських портів України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 18 травня 2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24 вересня 2015 року у справі №916/1092/15-г в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені та розподілу судових витрат скасувати і справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24 вересня 2015 року посилання на необхідність стягнення на користь позивача суми боргу з банківського рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "СМТ Южний ЛТД" (№2301 у Філії "Одеське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит", МФО 328823).

В решті судові рішення залишити без змін.

Головуючий:П.А.Гончарук
Судді:І.Д.Кондратова
Л.В.Стратієнко