РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015Справа №910/21080/15

За позовом Державної служби зайнятості (Центральний апарат)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий Дім Український Медіа Холдінг"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджімедіа"

про повернення зайво перерахованих коштів за фактично не надані послуги, стягнення штрафних санкцій та інфляційних втрат за прострочення договірних зобов'язань.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Хотієва Л.М., за довіреністю

від відповідача: Кутова Т.В., за довіреністю

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Державної служби зайнятості (Центральний апарат) (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий Дім Український Медіа Холдінг» (далі - відповідач) про повернення зайво перерахованих коштів за фактично не надані послуги, стягнення штрафних санкцій та інфляційних втрат за прострочення договірних зобов'язань.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.08.2015 було порушено провадження у справі № 910/21080/15, розгляд справи призначено на 17.09.2015.

03.09.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про відсутність аналогічного спору.

У судове засідання 17.09.2015 представник позивача з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 17.09.2015 з'явився та подав клопотання про продовження строків розгляду справи.

Розглянувши у судовому засіданні 17.09.2015 клопотання представника відповідача про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

У судовому засіданні 17.09.2015 судом було оголошено перерву до 28.10.2015.

У судове засідання 28.10.2015 представник позивача з'явився та подав клопотання про витребування доказів, заяву про уточнення позовних вимог та про долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання 28.10.2015 з'явився та подав відзив на позову заяву.

Розглянувши у судовому засіданні 28.10.2015 клопотання представника позивача про витребування нових доказів, суд дійшов висновку про необхідність його задоволення.

У судовому засіданні 28.10.2015 суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджімедіа».

Враховуючи необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 18.11.2015.

16.11.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

16.11.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

18.11.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано письмові пояснення.

З поданої представником позивача заяви про уточнення позовних вимог вбачається, що зазначена заява за своїм змістом є заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Судом встановлено, що подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а тому приймається судом до розгляду.

У судове засідання 18.11.2015 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 18.11.2015 з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання 18.11.2015 не з'явився.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

03.09.2013 між Державною службою зайнятості (Центральний апарат) (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Видавничий Дім Український Медіа Холдінг" (далі - відповідач, виконавець) було укладено Договір про надання послуг № 88/08 (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується у 2013 році виконати, а замовник прийняти і оплатити послуги, визначені пунктом 1.2 цього Договору.

31.12.2013 сторонами було укладено Додаткову угоду про зміни № 1 до Договору, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди змінити пункти 3.1 та 11.1 Договору, виклавши їх у новій редакції.

Відповідно до пункту 3.1 Договору загальна вартість послуг, які надаються за цим Договором, становить 5 991 816,07 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 998 636,01 грн.

Згідно з п. 4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця у наступному порядку:

- оплати замовником протягом п'яти банківських днів з дати надання окремого письмового замовлення авансового платежу в розмірі 80% від вартості такого замовлення;

- після пред'явлення виконавцем акту здачі-приймання наданих послуг по кожному окремому замовленню та документального підтвердження виконання робіт (щодо публікації в друкованих ЗМІ - один примірник відповідного видання, щодо розміщення на інтернет-сторінках - cкрін-шоти сторінок, щодо розміщення на радіо ефірні довідки та CD-диски із записами радіо сюжетів), протягом 5 банківських днів з дати підписання сторонами Акту здавання-приймання послуг, замовник перераховує залишок вартості відповідного замовлення.

Сторонами було підписано Акти приймання-передачі послуг за Договором № 6145 від 14.10.2013 на суму 1 871 775,29 грн, № № 7375 від 25.11.2013 на суму 1 907 388,16 грн, № 8208 від 26.12.2013 на суму 1 215 567,77 грн, № 480 від 21.02.2014 на суму 497 053,01 грн.

Як зазначає позивач, ним було здійснено оплату за наданні послуги за Договором, однак за результатами проведеної Державною фінансовою інспекцією України ревізії, якою встановлено ряд порушень, відповідно до Акту № 04-23/4 від 30.04.2015, встановлено, що не підтверджено надання відповідачем послуг за Договором на загальну суму 32 649,15 грн.

Позивач зазначає, що ним було направлено на адресу відповідача претензію № ДЦ-04-4778/0/6-15 від 07.07.2015, в якій вимагав повернути зайво перераховані кошти та сплатити 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає суду, що факт належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором підтверджується, зокрема, актами приймання-передачі послуг за Договором, які підписані позивачем без зауважень.

Крім того, відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що Акт ревізії Державної фінансової інспекції України не може бути належним доказом ненадання відповідачем послуг в повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що сторонами підписані Акти приймання-передачі послуг за Договором № 6145 від 14.10.2013 на суму 1 871 775,29 грн, № 7375 від 25.11.2013 на суму 1 907 388,16 грн, № 8208 від 26.12.2013 на суму 1 215 567,77 грн, № 480 від 21.02.2014 на суму 497 053,01 грн без зауважень.

Крім того, як вбачається з умов Договору, остаточна оплата відбувається після пред'явлення виконавцем акту здачі-приймання наданих послуг по кожному окремому замовленню та документального підтвердження виконання робіт (щодо публікації в друкованих ЗМІ - один примірник відповідного видання, щодо розміщення на інтернет-сторінках - cкрін-шоти сторінок, щодо розміщення на радіо - ефірні довідки та CD-диски із записами радіо сюжетів), протягом 5 банківських днів з дати підписання сторонами Акту здавання-приймання послуг, замовник перераховує залишок вартості відповідного замовлення.

Таким чином, для підписання вищезазначених актів приймання-передачі, відповідач мав надати позивачу підтвердження виконання робіт, протилежне суперечило б умовам Договору.

Крім того, пунктом 6.2.5 Договору передбачено право замовника відмовитись від прийняття неналежним чином наданих послуг.

У вищевказаних Актах приймання-передачі зазначено «Зазначені послуги надані в повному обсязі», «Замовник жодних претензій щодо обсягу та якості наданих виконавцем послуг не має», відповідно зазначені акти підписані сторонами та скріплені печатками підписи сторін.

Судом також встановлено, що Державною фінансовою інспекцією України було проведено ревізію використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття Державним центром зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України за період з 01.10.2011 по 01.02.2015 фінансово-господарської діяльності позивача, та за наслідками її складено Акт № 04-23/4 від 30.04.2015.

Однак, Акт ревізії Державної фінансової інспекції України, на який посилається позивач як на доказ невідповідності обсягів наданих йому послуг, не встановлює в розумінні ст. 35 ГПК України обставин, які не потребують доведення.

При цьому суд зазначає, що вищезазначений акт також не несе жодного імперативного характеру для сторін Договору.

Так, загальне поняття акта ревізії наведено у пункті 3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 N 550 (далі - Порядок), згідно з яким акт ревізії - документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

У цьому випадку акт ревізії, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень (що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта ревізії) не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі № 21-237а13).

Пунктом 50 Порядку встановлено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

В свою чергу, доказів того, що на підставі вказаного акту органами Державної фінансової інспекції України було вжито будь-які з вищезазначених заходів (в тому числі звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства), матеріали справи не містять.

Отже, доводи позивача щодо невідповідності обсягів наданих відповідачем послуг за Договором, та відповідно вимога про стягнення 32 649,15 грн не підтверджуються належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги про стягнення 32 649,15 грн.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1 427,27 грн та інфляційних втрат в розмірі 19 418,95 грн також залишаються без задоволення, оскільки є похідними від основної вимоги про стягнення 32 649,15 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача зайво перерахованих коштів за фактично не надані послуги, стягнення штрафних санкцій та інфляційних втрат за прострочення договірних зобов'язань в розмірі 53 495,37 грн задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 04.12.2015.

Суддя О.В. Нечай