ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа № 911/4633/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця суб'єкта підприємницької діяльності адвоката ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 12 000,00 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

за участю представників сторін:

від Позивача: ОСОБА_1

від Відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця суб'єкта підприємницької діяльності адвоката ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення 12 000,00 грн.

Провадження у справі № 911/4633/15 порушено відповідно до ухвали суду від 20.10.2015 року та призначено справу до розгляду на 05.11.2015 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 05.11.2015 року без поважних причин не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав. Розгляд справи відкладався до 01.12.2015 року.

В судовому засіданні 01.12.2015 року Позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 01.12.2015 року без поважних причин не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та витребувані судом документи не надав.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача на підставі матеріалів наявних у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 12.05.2015 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Договір про надання правової допомоги №72 (далі - Договір) .

Відповідно до умов Договору, Позивач надає Відповідачу правову допомогу з питань визначених в договорі, і згідно п. 3 Договору про надання правової допомоги, сторонами погоджено розмір гонорару Позивача виходячи із погодинної ставки.

Відповідно до Калькуляції №71/1 від 01.06.2015 року, Позивачем було надано послуги, які полягали в наданні правової допомоги по адміністративним справам з приводу оскарження податкових повідомлень рішень винесених відносно Відповідача, зокрема: підготовлено процесуальні документи, проведено зустрічі із Відповідачем та взято участь в судових засіданнях.

Як, зазначив Позивач, на надання зазначеної правової допомоги ним було витрачено 16 годин робочого часу, вартість якого, відповідно до п. 3 Договору про надання правової допомоги №72 від 12.05.2015 року, становить 12 000 грн.

02.06.2015 року на зазначену Відповідачем в Договорі адресу Позивачем були направлені наступні документи: рахунок фактура №3 від 02.06.2015 року, акт приймання передачі наданої правової допомоги відповідно до Договору про надання правової допомоги №72 від 12.05.2015 року та калькуляція №71/1 від 01.06.2015 року.

Відповідно до п. 3.3. Договору у випадку, якщо Відповідач протягом 5 (п`яти) робочих днів від дня одержання Акту прийому-передачі наданої правової допомоги, не повернув Позивачу підписаний Акт прийому-передачі наданої правової допомоги або не надав Позивачу письмово мотивовану відмову від підписання відповідного Акту прийому-передачі наданої правової допомоги, вважається, що Відповідач правову допомогу прийняв, претензій до наданої допомоги не має.

З метою досудового врегулювання спору Позивачем було направлено Претензію про усунення порушення зобов'язань від 13.07.2015 року, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідаб^дст закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується прострочена заборгованість відповідача в сумі 12000 грн., що відповідачем не заперечено та не спростовано.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та обґрунтовані, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (09161, АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця суб'єкта підприємницької діяльності адвоката ОСОБА_1 (09100, Київська область, м. Біла Церква, провулок Вокзальний, 16, РНОКПП НОМЕР_2, п/р 3001 у АТ "ТАСКОМБАНК", МФО 339500) 12 000 грн. (дванадцять тисяч гривень) 00 коп. основного боргу та 1 218 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик