ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Справа № 910/27862/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого : Полянського А.Г.,

суддів: Кравчука Г.А., Мачульського Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства "Антонов"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 19.05.2015
у справі Господарського суду№ 910/27862/14 м. Києва
за позовомДержавної інноваційної фінансово-кредитної установи (процесуальний правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеравто")
до за участюдержавного підприємства "Антонов" заступника військового прокурора Центрального регіону України
простягнення 786 174,30 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

прокурор військової прокуратури Пантюхов О.В., посв. від 11.03.15 № 032439;
позивача:не з'явились;
відповідача:Шварьов Р.В., дов. від 14.07.2015 № 35/5181;

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року Державна інноваційна фінансово-кредитна установа (далі - Установа) звернулась до Господарського суду м. Києва з позовною заявою, у якій просила стягнути з державного підприємства "Антонов" (далі - Підприємство) інфляційні втрати у розмірі 702 470, 30 грн. та 3% річних у розмірі 83 704,25 грн., нараховані у зв'язку з неналежним виконанням Підприємством умов інноваційного договору від 05.10.1998 № 07/98.

Позовні вимоги Установа, посилаючись на норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) обґрунтовувала існуванням непогашеного грошового зобов'язання з повернення інноваційної позики, у виконанні якого Підприємством допущено прострочення, що згідно з приписами статті 625 ЦК України є підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.02.2015 (суддя Марченко О.В.) позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 (колегія суддів: Станік С.Р., Корсакова Г.В., Хрипун О.О.) рішення Господарського суду м. Києва від 26.02.2015 змінено та викладено його резолютивну частину в новій редакції, якою позов задоволено частково, стягнуто з Підприємства на користь Установи 307 136, 79 грн. інфляційних втрат та 53 145,51 3% річних, в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В частині задоволення позовних вимог вказані судові рішення прийнято з мотивів, викладених Установою у позовній заяві.

Зміну резолютивної частини рішення місцевого господарського суду та часткову відмову у позові мотивовано неправильним визначенням моменту виникнення у Підприємства обов'язку з повернення інноваційної позики, а відтак і періоду нарахування заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Крім того, постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 на підставі статті 25 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) на стадії апеляційного провадження здійснено процесуальне правонаступництво сторони (позивача) у справі № 910/27862/14 Господарського суду м. Києва, а саме замінено державну інноваційну фінансово-кредитну установу його процесуальним правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеравто" (далі - Товариство).

Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою (та додатковими поясненнями до неї), у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 і рішення Господарського суду м. Києва від 26.02.2015 та прийняти нове рішення про відмову в позові. Викладені у касаційній скарзі вимоги Підприємство обґрунтовує посиланнями на обставини справи, окремі положення укладеного з Установою інноваційного договору від 05.10.1998 № 07/98, приписи ст. ст. 538, 1049 ЦК України, ст. 35 ГПК України та окремі роз'яснення пленуму Вищого господарського суду України, зазначаючи, про неповне з'ясування судами попередніх інстанцій обставини справи, необхідних для правильного вирішення спору.

Інші особи які беруть участь у справі не скористались правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційну скаргу Підприємства до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

24.11.2015 на адресу Вищого господарського суду України надійшло повідомлення про вступ у справу заступника військового прокурора Центрального регіону України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Підприємства підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі матеріалів справи встановлено, що:

- між Установою (інвестор) та державним підприємством "Авіаційний Науково-Технічний Комплекс ім. О.К. Антонова" (правонаступником якого є Підприємство) 05.10.1998 було укладено інноваційний договір № 07/98 (далі - Договір), предметом якого є реалізація інноваційного проекту № 30-0019/98 "Реалізація програми побудови дослідної партії пасажирських літаків Ан-140 і проведення сертифікаційних випробувань" (далі - Проект) з впровадження нових технологій та створення виробництва конкурентоспроможної продукції, в результаті чого Підприємством створюється прибуток і досягається соціальний ефект;

- відповідно до абзацу 2 пункту 1 Договору для цього сторони домовляються докласти максимум зусиль для здійснення Проекту, а саме: інвестор зобов'язується внести для здійснення Проекту цільовий внесок у вигляді інноваційної позики у строки і розмірах, що визначені у календарному плані робіт (Додаток 2), а Підприємство - виконати всі роботи з реалізації і повернути інвестору його вклад у строки і розмірах, вказаних у плані повернення платежів (Додаток 4);

- в додатку № 2 до Договору "Уточнений календарний план виконання робіт з інноваційного проекту" сторони узгодили такі заходи (етапи роботи): виготовлення стендів систем та обладнання літака, сертифікаційні стендові випробування систем та обладнання літака, завершення побудови літака № 01-02 та проведення сертифікаційних міцностних випробувань, сертифікаційні випробування нових модернізованих комплектуючих виробів, сертифікаційні наземні та льотні випробування;

- згідно з пунктом 2.1 Договору наукові, технічні, економічні та інші вимоги до Проекту, а також вимоги до виробництва та реалізації інноваційної продукції містяться в описі та характеристиках інноваційної продукції (або у техніко-економічних умовах до Проекту) (Додаток 1);

- в додатку № 1 до Договору "Опис та характеристика інноваційної продукції" сторони погодили, що створення та серійне виробництво літака Ан-140 визначено пріоритетним напрямом авіаційної промисловості до 2000 року, на базі літака Ан-140 передбачається створення різних варіантів літаків спеціального застосування;

- загальна вартість та строки виконання Проекту визначені у пункті 2.2 Договору, становить 20 000 000 грн. Початок виконання Проекту 05.10.1998, закінчення - 05.10.2001;

- за приписами пунктів 3.1 та 3.2 Договору інвестор зобов'язався внести у реалізацію Проекту цільовий внесок у сумі 20 000 000 грн. Перерахувати внески Підприємству в розмірах і строки, вказані у календарному плані робіт;

- в силу положень пунктів 4.1 та 4.2 Підприємство взяло на себе зобов'язання: реалізувати Проект згідно з календарним планом робіт і досягти інноваційного результату, що міститься в описі та характеристиках інноваційної продукції (або в техніко-економічних умовах) до Проекту; використовувати внесок інвестора (кошти, майно, об'єкти інтелектуальної або промислової власності) виключно на виконання Проекту відповідно до його календарного плану робіт та кошторису витрат;

- Підприємство зобов'язалось повернути інвестору його внесок у строки і розмірах, вказаних у плані повернення платежів. Кінцевий строк перерахування всіх платежів інвестору - 05.10.2001 (пункт 4.9 Договору);

- відповідно до пункту 7.1 Договору на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.1998 № 1575 "Про фінансування інноваційного проекту виготовлення дослідної партії літаків типу Ан-140" повернення інвестору його вкладу забезпечується Міністерством промислової політики України у формі договору поруки від 08.10.1998 № 1625-19/07;

- пунктом 12.1 Договору встановлено, що Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками інвестора та Підприємства за умови забезпечення Міністерством промислової політики України гарантії повернення коштів та прийняття її інвестором. Дія Договору закінчується після виконання сторонами всіх своїх зобов'язань, що виникли з Договору та у зв'язку з ним;

- на виконання умов Договору Установа перерахувала Підприємству грошові кошти у сумі 16 165 194 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: від 05.11.1998 № 5 на суму 7 000 000 грн.; від 02.03.1999 № 1 на суму 4 000 000 грн.; від 24.12.1999 № 6 на суму 2 000 000 грн. та від 30.12.1999 № 10 на суму 3 165 194 грн. Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.02.2008 у справі № 36/472, залишеним без змін в апеляційному та касаційному порядку, за позовом Підприємства Установу було зобов'язано належним чином виконати умови Договору шляхом перерахування коштів у сумі 3 834 806 грн. на користь Підприємства, однак дане рішення суду Установою виконано не було;

- вважаючи, що інноваційний проект № 30-0019/98 Підприємством реалізовано, Установа 17.09.2014 надіслала на його адресу вимогу № 12-555 про повернення позики у сумі 16 165 194 грн., яку Підприємством було залишено без задоволення. 08.10.2014 Підприємство перерахувало Установі лише грошові кошти у сумі 100 грн.;

- з огляду на такі дії Підприємства, Установа звернулась до суду з вимогами про стягнення інфляційних втрат у розмірі 702 470,30 грн. та 3% річних у розмірі 83 704,25 грн. за період з 30.09.2014 по 31.11.2014 виходячи з суми заборгованості у розмірі 16 165 094 грн.

За приписами підпункту "а" пункту 3.1 Порядку укладання інноваційних договорів при залученні інвестиційного керуючого, затвердженого наказом Міністерства України у справах науки і технологій від 03.03.1998 № 59 "Про затвердження нормативних актів щодо порядку фінансування інноваційних проектів" і зареєстрованого Міністерством юстиції України від 26.03.1998 за № 200/2640 інноваційна позика - це господарська операція, яка передбачає передачу підприємству коштів інвестора у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та цільового характеру їх використання.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України (про поширення положень якого на регулювання спірних правовідносин у відповідності до п. 4 його прикінцевих та перехідних положень цілком обґрунтовано вказали господарські суди попередніх інстанцій) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

При задоволенні позовних вимог Установи місцевий та апеляційний господарські суди виходили з обставин доведеності факту завершення інноваційного проекту № 30-0019/98 Підприємством, а відтак і підтвердженості існування непогашеного грошового зобов'язання з повернення інноваційної позики, прострочення його виконання у зв'язку з незадоволенням своєчасно вимоги Установи щодо оплати боргу від 17.09.2014 № 12-555.

Між тим, на думку колегії суддів Вищого господарського суду України, в порушення ст. 43 ГПК України, вказані висновки місцевого та апеляційного господарських судів не відповідають в повній мірі обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, та є передчасними з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи висновок щодо завершеності інноваційного проекту № 30-0019/98, місцевий та апеляційний господарські суди виходили з того, що під результатом завершення робіт з інноваційного проекту слід розуміти новостворені (застосовані) і (або) вдосконалені конкурентоспроможні технології, продукція або послуги, а також організаційно-технічні рішення виробничого, адміністративного, комерційного або іншого характеру, що істотно поліпшують структуру та якість виробництва і (або) соціальної сфери.

Так, суди попередніх інстанцій вказали, що завершення інноваційного проекту № 30-0019/98 шляхом створення та сертифікації нового літака Ан-140 та його модифікацій підтверджується тим, що Підприємство налагодило серійне виробництво літака, його було внесено до Переліку організацій, які мають сертифікат розробника цивільної авіаційної техніки, як таке, що отримало 24.07.2013 сертифікат № Р-2 як розробник ряду літаків, у тому числі Ан-140. Вказані висновки судів ґрунтуються на дослідженні належним чином завірених роздруківок інтернет-сторінок сайтів Підприємства (www.antonov.com), Державної авіаційної служби України (www.avia.gov.ua), одного з підприємств-виробників - ЗАТ "Авиакор-авиационный завод" (www.aviacor.ru) та сайту Міждержавного авіаційного комітету, який здійснює координацію практичної реалізації Угоди про модернізацію цивільної авіації держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав.

Між тим, пунктом 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Як вбачається з встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи та вірно налогошується Підприємством у касаційній скарзі, всупереч тому, що реалізація інноваційного проекту № 30-0019/98 є предметом регулювання укладеного між сторонами Договору, наведені висновки судами попередніх інстанцій зроблено без досліджень погоджених сторонами договірних положень щодо фіксування факту завершеності Проекту, у тому числі складання та затвердження за результатом його реалізації Технічного звіту виконання Проекту (п. п. 2.3, 2.4, 4.10 Договору).

Окрім того, висновки судів попередніх інстанцій щодо створення, сертифікації та налагодження серійного виробництва нового літака Ан-140 та його модифікацій, за виключенням копії сертифікату типу № ТЛ 0010 (т. 1, а.с. 176), зроблені судами без дослідження відповідних первинних документів, які відсутні в матеріалах справи.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає належним чином непідтвердженими та передчасними висновки судів попередніх інстанцій щодо завершення інноваційного проекту № 30-0019/98 Підприємством, а відтак і наявності непогашеного грошового зобов'язання з повернення інноваційної позики та підставності нарахування інфляційних втрат та 3% річних у зв'язку з її неповерненням.

Виходячи зі змісту ст.ст. 47, 33, 43 ГПК України, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що оскаржувані судові акти прийняті з порушенням норм процесуального права, внаслідок чого фактичні обставини справи не були достовірно встановлені, у зв'язку з чим неможливо зробити висновки щодо обґрунтованості позовних вимог Установи у даній справі.

Відповідно до частини першої ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки передбачені процесуальним законом (розділом XII1 "ПЕРЕГЛЯД СУДОВИХ РІШЕНЬ У КАСАЦІЙНОМУ ПОРЯДКУ" ГПК України) межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права виправити помилки, допущені господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015, за виключенням пункту 1 її резолютивної частини, якою у справі на стадії апеляційного провадження здійснено процесуальне правонаступництво сторони (позивача), та рішення Господарського суду м. Києва від 26.02.2015 підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного підприємства "Антонов" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015, за виключенням пункту 1 її резолютивної частини, та рішення Господарського суду м. Києва від 26.02.2015 у справі № 910/27862/14 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Суддя Г.А. Кравчук

Суддя Г.М. Мачульський