ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.11.15р. Справа № 904/8655/15

За позовом Приватного підприємства "ЯВІР-2000", м. Полтава

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОНА-ДНІПРО", м. Дніпропетровськ

про стягнення 1593697 грн 00 коп.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 01.10.2015;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність від 20.01.2014.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "ЯВІР-2000" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОНА-ДНІПРО" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за надані послуги у сумі 1593697,00 грн з урахуванням інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договорів: № 08/13-С на охорону та супроводження вагонів при їх перевезенні залізницею від 01.02.2013 та № 19/12-С на надання послуг з охорони вантажів у вагонах при транспортуванні в залізничному сполученні від 30.03.2012.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 05.11.2015 було оголошено перерву до 17.11.2015.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав свої заявлені вимоги та надав додаткові документальні докази.

Відповідач 05.11.2015 надав відзив, у якому позовні вимоги не визнає частково, а саме у частині невірно зазначеного періоду нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.03.2012 між Приватним підприємством "Явір-2000" (далі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Безпека, охорона, гарантія" (далі - відповідач, замовник) укладено договір № 19/12-С на надання послуг з охорони вантажів у вагонах при транспортуванні в залізничному сполучені (далі договір № 19/12-С), за умовами п.1.1 якого замовник доручає, а виконавець за плату зобовязується організовувати і забезпечити на умовах договору охорону і супровід вагонів з рудою марганцевою збагаченою, концентратом марганцеворудних, металобрухтом (далі - вантаж) при транспортуванні в залізничному сполученні. В контексті даного договору одержувачем вантажу є покупець або інша довірена особа, вказана в акті комісійної перевірки ваги вагонів, якій виконавець зобовязаний передати вагони в порядку, встановленому даним договором.

01.02.2013 між позивачем (виконавцем) та відповідачем (замовником) укладено договір № 08/13-С на охорону та супроводження вагонів при їх перевезенні залізницею (далі договір № 08/13-С), за умовами п.1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання надати замовнику послугиз охорони та супроводження маршрутів з вантажем при їх перевезенні залізницями України.

Додатковою угодою від 02.12.2013 до договору № 08/13-С Товариство з обмеженою відповідальністю "Безпека, охорона, гарантія" перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю "Охорона-Дніпро".

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище договорів, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1ст. 903 ЦК України).

Згідно п.п.4.1, 4.2 договору № 19/12-С замовник зобов'язаний протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання підписати узгоджений акт виконаних робіт (послуг), що підтверджує обсяги виконаних робіт. Датою передачі наданих робіт (послуг) виконавцем та датою приймання робіт (послуг) замовником є дата підписання сторонами договору акта прийому-передачі робіт (послуг). Розрахунок за виконані роботи (надані послуги) проводиться до розділу 3 цього договору протягом 20 банківських днів після: підписання акту виконаних робіт (послуг) сторонами договору та надання виконавцем замовнику: оригіналів актів, підписаних одержувачем вантажу або його повноважним представником; відповідних рахунків; податкових накладних згідно ст.ст. 187, 201 Податкового кодексу України. У разі, якщо виконавцем не будуть своєчасно надані обумовлені документи, замовник має право не оплачувати рахунки виконавця до надання всіх оригінальних документів, без пред'явлення замовнику будь-яких штрафних санкцій.

Відповідно до п. 4.5. договору № 08/13-С замовник здійснює оплату виконавцю щомісяця, по факту наданих послуг, на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі наданих послуг, не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним, але не раніше надання виконавцем замовнику податкової накладної та рахунку. Рахунок складається з двох частин: перша частина складає послуги за охорону супроводження маршрутів з вантажем; друга частина складає витрати залізниці, вказані у пункті 4.2 цього договору.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На виконання умов договору № 19/12-С на підтвердження надання та отримання послуг сторони підписали:

- акт надання послуг №30544 від 31.08.2013 на суму 123149,74 грн.;

- акт надання послуг №30542 від 31.08.2013 на суму 31200,00 грн;

- акт надання послуг №30543 від 31.08.2013 на суму 104263,56 грн;

- акт надання послуг №30541 від 31.08.2013 на суму 6600,00 грн;

- акт надання послуг №38463 від 30.09.2013 на суму 19200,00 грн;

- акт надання послуг №38461 від 30.09.2013 на суму 163751,98 грн;

- акт надання послуг №38460 від 30.09.2013 на суму 7128,00 грн;

- акт надання послуг №38462 від 30.09.2013 на суму 76808,10 грн.

За період заборгованості позивач виставив відповідачу наступні рахунки:

- №64033 від 31.08.2013 на суму 123149,74 грн;

- №64032 від 31.08.2013 на суму 31200,00 грн;

- №64034 від 31.08.2013 на суму 104263,56 грн;

- №64031 від 31.08.2013 на суму 6600,00 грн;

- №71473 від 30.09.2013 на суму 19200,00 грн;

- №71471 від 30.09.2013 на суму 163751,98 грн;

- №71470 від 30.09.2013 на суму 7128,00 грн;

- №71472 від 30.09.2013 на суму 76808,10 грн.

Відповідач не оплатив охоронні послуги за серпень 2013 року на суму 265213,30 грн та за вересень 2013 року на суму 266888,08 грн, а всього на 532101,38 грн.

На виконання умов договору № 08/13-С на підтвердження надання та отримання послуг сторони підписали:

- акт надання послуг №22627 від 31.07.2013 на суму 113513,94 грн;

- акт надання послуг №22427 від 31.07.2013 на суму 89300,00 грн;

- акт надання послуг №30545 від 31.08.2013 на суму 61100,00 грн;

- акт надання послуг №30570 від 31.08.2013 на суму 81982,29 грн.

За період заборгованості позивач виставив відповідачу наступні рахунки:

- №56459 від 31.07.2013 на суму 113513,94 грн;

- №56334 від 31.07.2013 на суму 89300,00 грн;

- №64027 від 31.08.2013 на суму 61100,00 грн;

- №64059 від 31.08.2013 на суму 81982,29 грн.

Відповідач не оплатив охоронні послуги за липень 2013 року на суму 202813,94 грн та за серпень 2013 року на суму 143082,29 грн, а всього на 345896,23 грн.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд зазначає, що на виконання умов договорів позивач надавав відповідачу обумовлені договорами послуги, проте відповідач взяті на себе зобовязання в частині оплати вартості наданих позивачем послуг виконав частково, у звязку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 532101,38 грн за договором № 19/12-С та 345896,23 грн за договором № 08/13-С, що у загальному розмірі складає 877997,61 грн.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу за договором № 19/12-С 3% річних за період з 21.09.2013 по 02.09.2015 у розмірі 30437,05 грн, а також інфляційні нарахування за аналогічний період у сумі 401996,73 грн та за договором № 08/13-С 3% річних за період з 21.08.2013 по 02.09.2015 у розмірі 20730,37 грн, а також інфляційні нарахування за аналогічний період у сумі 262535,24 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування 3% річних та інфляційних, суд зазначає, що позивачем невірно визначено дату початку періоду, з якої він може проводити відповідні нарахування, з огляду на наступні обставини.

Позивач не надав належних та допустимих доказів виконання ним своїх зобовязань щодо надання відповідних документів, визначених сторонами у п.п. 4.1, 4.2 договору № 19/12-С та п. 4.5 договору № 08/13-С, на підставі яких відповідач повинен провести оплату наданих послуг.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного процесуального кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

28.01.2015 позивач направив на адресу відповідача претензію від 27.01.2015 №399 про невиконання заборгованості та про сплату заборгованості за вищевказаними договорами, яка була отримана останнім (а.с. 57).

Таким чином, обов'язок з оплатити наданих позивачем послуг за договорами № 19/12-С від 30.03.2012 та № 08/13-С від 01.02.2013 є 04.02.2015, тобто відповідач повинен був провести оплату 04.02.2015 включно, отже прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання почалось з 05.02.2015 і саме з цієї дати позивач має право нараховувати 3% річних та інфляційні втрати.

Але необхідно зазначити, що за приписами п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, початок нарахування інфляційних втрат здійснюється саме з березня 2015 року по серпень 2015 року.

Суд здійснив власний розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, за яким:

- за договором № 19/12-С від 30.03.2012 інфляційні нарахування складають 160759,61 грн, а 3% річних - 9184,21 грн;

- за договором № 08/13-С від 01.02.2013 інфляційні нарахування складають 104502,91 грн, а 3% річних - 5970,26 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення вимог про стягнення основного боргу у сумі 877997,61 грн та визнає нарахування розміру 3% річних, інфляційних нарахувань обґрунтованими частково, а саме задовольняє нарахування 3 % річних за період з 05.02.2015 по 02.09.2015 у загальній сумі 15154,47 грн та інфляційних за період з березня 2015 року по серпень 2015 року у загальній сумі 265262,52 грн, а в решті нарахувань відмовляє за безпідставністю.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі.

Наведене є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 17376,22 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Охорона-Дніпро" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна ОСОБА_3, 29-а; ) на користь Приватного підприємства "Явір-2000" (36007, м. Полтава, вул. Степана Кондратенка, 6; ) 877997,61 грн основного боргу, 15154,47 грн 3% річних, 265262,52 грн. інфляційних нарахувань та 17376,22 грн витрат по сплаті судового збору, видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 30.11.2015.

Суддя В.Д. Воронько