ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2015р. Справа№ 914/3543/15

За позовом: Львівської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернат імені ОСОБА_1, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_2,

м. Львів

про: стягнення заборгованості відшкодування земельного податку в сумі 6 901,55 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_3 ОСОБА_4 дов. №218 від 25.05.2015 року. відповідача: ФОП ОСОБА_2

Учасникам судового процесу роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Львівської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернат імені ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відшкодування земельного податку в сумі 6 901,55 грн. Ухвалою від 12.10.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.10.2015р.

Рух справи відображено в ухвалах суду, які містяться в матеріалах справи.

В судове засідання 30.11.2015 р. представник позивача зявився, позов підтримав із підстав викладених у позовній заяві, вимоги ухвали суду виконав.

В судове засідання 30.11.2015 р. відповідач зявився, позов не визнає, із підстав викладених у відгуку запереченні, що подано суду за вх. №48526/15 від 10.11.2015 року подав відзив, вимоги ухвал суду виконав.

В судовому засіданні 30.11.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, оглянувши оригінали документів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

14.12.2006 р. між РВ Фонду державного майна України по Львівській області (надалі - Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) укладено Договір оренди індивідуально-визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №190 (надалі Договір). Згідно з Договором Орендодавець передав, а Орендар (Відповідач) у даній справі прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально-визначене нерухоме державне майно - нежитлові приміщення (№№ 1;2;6;7;8;9;10;11;12;13) загальною площею 174,7 кв.м., які розміщені в підвалі 4-поверхової будівлі за адресою: м.Львів, вул. Зелена, 10, та перебувають на балансі Львівської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернату імені ОСОБА_1 (надалі - Позивач) на підставі Свідоцтва № ЛР0661 про право власності, виданого 18.09.2006 р. Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради згідно з розпорядженням №1471 від 18.09.2006 року, зареєстрованого в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно 09.10.2006 року реєстраційний номер 16312690.

Згідно п.12 Договору, додатки, що додаються до цього договору, а саме: розрахунок орендної плати, акт приймання передачі орендованого майна, висновок про вартість майна, є його невідємною і складовою частиною.

Цей договір набирає чинності з дня підписання і діє протягом 10 років з 14 грудня 2006 року по 14 грудня 2016 року включно і підлягає державній реєстрації та нотаріальному посвідченню.

Договір №190 від 14.12.2006 року нотаріально посвідчено 14.12.2006 року приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстровано в реєстрі за №5967 та згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 14.12.2006 року №3315219 до Державного реєстру правочинів внесено реєстровий запис, параметрами якого є реєстрація даного договору оренди від 14.12.2006 року.

Між сторонами Договору, 14.12.2006 року за №190/2006 підписано акт приймання передачі обєкту оренди.

29.03.2007 року внесено зміни до договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 14.12.2006 року №190, що стосується орендної плати.

Листом № 3/11-7763 від 19.12.2006 р. Орендодавець повідомив Позивача про укладення Договору та одночасно наголосив, що умовами Договору Відповідача (Орендаря) зобовязано укласти із Позивачем договір щодо відшкодування витрат на утримання орендованого майна та комунальних послуг орендарю.

13.01.2007 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір орендипро надання комунальних послуг (надалі Договір компослуг).

Згідно п.3.1., цей договір комунальних послуг набирає чинності з моменту підписання основного договору 14 грудня 2006 року між орендарем (РВ ФДМ України по Львівській області) та орендодавцем (ФОП ОСОБА_2Р.) і діє до закінчення терміну його дії.

Відповідно до п.1.1.-1.4. Договору комунальних послуг, Балансоутримувач (Львівська середня спеціалізована музична школа інтернат імені ОСОБА_1) надає споживачу комунальні послуги із виділених своїх лімітів для забезпечення зданого в оренду нежитлового приміщення електроенергією, водопостачанням, та водовідведенням, тепловою енергією в опалювальний сезон. Надані комунальні послуги повинні відповідати кількісним нормативам, визначеним Споживачем відповідно до його місячних потреб.

Не відповідає за тимчасове припинення подачі Споживачу комунальних послуг (електро-водо та теплопостачання) у випадках аварій на централізованих мережах, або настання інших форс-мажорних обставин.

Здійснює контроль за кількістю та вартістю наданих Споживачу послуг, забезпечує контроль за їх своєчасною оплатою.

Застосовує міри штрафної відповідальності до Споживача за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Споживач одержує надані йому Балансоутримувачем комунальні послуги (електро-водо та теплопостачання) визначає та погоджує їх місячну потребу.

Встановлює свої прилади обліку кількості одержуваних комунальних послуг, а при відсутності таких одержує їх по встановлених та погоджених нормах та оплачує вартість по діючих тарифах.

Щомісячно оплачує вартість одержаних комунальних послуг не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.

3а несвоєчасну або не в повній мірі оплату вартості використаних послуг несе штрафну відповідальність згідно чинного законодавства.

Надає представнику Балансоутримувача можливість доступу та контролю за своїми приладами обліку для визначення кількості використаних енергоресурсів. (п.2.1.-2.5. Договору комунальних послуг).

19.12.2006 року між позивачем і відповідачем укладено додаткову угоду до Договору комунальних послугю Ця угода є невідємною частиною договору комунальних послуг і діє до закінчення строку договору комунальних послуг включно (п.2.1. Договору комунальних послуг).

У листопаді 2014 р. Позивачем було виявлено той факт, що протягом всього строку дії Договору компослуг, Відповідачем проплачувались рахунки лише за спожиті комунальні послуги (електроенергію) без врахування витрат, які поніс Позивач на оплату земельного податку.

У звязку з виявленою заборгованістю, листом від 05.12.2007 р. № 447 Позивачем було надіслано на адресу Відповідача ОСОБА_6 «Щодо не відшкодування земельного податку» з вимогою погасити дану заборгованість.

Позивачем було одержано Відповідь на ОСОБА_6, у якій Відповідач відмовився погасити вказану заборгованість, обґрунтовуючи це тим, що у Договорі не передбачено жодних зобовязань Орендаря з відшкодування земельного податку, а також Відповідач ставить під сумнів сам факт сплати земельного податку Позивачем.

Позивачем було повторно надіслано листа-претензію із вимогою погасити заборгованість.

Позивачем було одержано Відповідь із категоричною відмовою у задоволенні претензійних вимог.

Згідно п. 5.7. Договору Відповідач взяв на себе зобовязання з укладення із Позивачем договору про відшкодування витрат Позивача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг Відповідачу.

Згідно п. 10.11 Договору, взаємовідносини сторін, не врегульовані цим Договором, регулюються чинним законодавством України.

Не було від сторін відповідних дій що до підготовки такої угоди чи змін до Договору ком послуг щодо відшкодування відповідачем позивачу витрат понесених на сплату позивачем земельного податку, а саме обґрунтованого розрахунку за яку саме площу мають сплачуватись кошти, які саме кошти, термін та рахунки для таких розрахунків.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач головним чином посилається на обовязок Орендаря відшкодовувати витрати Бапансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, передбачені п.5.7.Договору оренди № 190 від 14.12.2006 р. та Лист- розяснення Державного казначейства України від 03.05.2007р 3,4-06/1115-5385 і відсилає до п.п.10.11 Договору № 190, за яким, питання, неврегульовані Договором, мають бути вирішені за діючим законодавством.

Лист-розяснення Держказначейства і п.п.5.7Договору оренди передбачають укладення договору про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю. Тобто, має бути досягнуто згоди між Сторонами й чітко визначено за що саме, які послуги надаються, в якому порядку та розмірі, куди саме має сплачувати чи відшкодовувати Орендар. В тому числі і відшкодування позивачу земельного податку за орендоване приміщення.

Між Сторонами Договору компослуг не укладався окремий договір і не вносились зміни до Договору компослуг стосовно відшкодування позивачу витрат щодо земельного податку.

При цьому Закон не покладає на Орендаря обовязку підготувати такий окремий Договір, а інші Сторони не пропонували: а ні Орендодадевець, а ні Балансоутримувач.

Не можуть виникати обовязки без узгодження зобовязань та інше по тексту вище. Договір є вільним, усвідомленим волевиявленням. Відповідачу до сьогодні офіційно невідомо які саме послуги надає мені Балансоутримувач і що я маю відшкодовувати. Тому не може йти мова про порушення зобовязань, винну поведінку, причинно-наслідковий звязок, збитки і т.п.

Посилання позивача на п.п.10.11 Договору № 190, який розкриває зміст оренди нерухомого майна (частини),при вирішенні питань стосовно оренди землі, відшкодування податку стосовно земельної ділянки є нікчемним, оскільки правовідносини землекористування та таке інше не є предметом цього договору. В грудні 2014р. Позивач надіслав на адресу Відповідача претензію, в якій вперше висунув вимогу відшкодувати земельний податок. При цьому, вимога стосувалась періоду з 2012 року, тобто за попередній період, не було надано жодного підтвердження того, що Балансоутримувач взагалі сплачував податок. Позивач в позовній заяві посилається, на додатковий договір про відшкодування витрат стосовно комунальних послуг. Відповідач відмовився виконувати вимоги Балансоутрнмувача, оскільки: по- перше, він вимагав виконання обовязків, які не передбачені ні в якому договорі і одночасно відмовлявся вносити конкретні зміни чи додавати умову щодо відшкодування земельного податку в діючий договір. Це підтвердили в судовому засіданні представники сторін.

Відповідач, вважає що мотивуючи свої позовні вимоги Позивач помилково відносить плату за землю до витрат на утримання приміщення, які Орендар має відшкодовувати за договором про відшкодування таких витрат. Відповідно до ст..797 ЦК України плата, яка справляється з наймача будівлі складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

До договору оренди № 190 зі змінами додається Розрахунок орендної плати для ФОП ОСОБА_2

Таким чином, на сьогодні у Орендаря відсутні жодні правові підстави для відшкодування позивачу витрат, понесених на сплату земельного податку за спірний період.

На звернення відповідача до Орендодавця, Фонд Держмайна України в особі в.о. начальника регіонального відділення від 21.05.2015 за № 11.03-03158 ОСОБА_7 розяснила, що оплата витрат орендарем на утримання орендованого майна та наданих комунальних послуг відбувається на підставі Примірного Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, затвердженого наказом ФДМУ від 2 3.08.2000 № 1774 , який укладається між Орендарем та Балансоутримувачем. Пунктом п.п. 1.1.Договору компослуг оренди від 03.01.2007р, що укладений між відповідачем та Позивачем-Балансоутримувачем, передбачає тільки відшкодування за надання комунальних послуг і не передбачено відшкодування сплати земельного податку (міститься в матеріалах справи).

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку про відмову в позові із наступних підстав.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 283 ГК України, які кореспондуються з положеннями ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Приписами ч. 1 ст. 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України речові права на земельні ділянки є похідними від права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на земельній ділянці і підлягає оформленню. Це означає, що набувач будівель та споруд є правонаступником попереднього землекористувача, оскільки він набуває право користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Відповідно до пп. 14.1.147 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельним податком вважається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Платниками податку є власники земельних ділянок (земельних часток, паїв) та землекористувачі.

Відповідно до ч.І ст. 796 Цивільного кодексу України, одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

Відповідно до ст. 797 Цивільного кодексу України, плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Згідно пп.. 282.1.3 п. 282.1 ст. 282 Податкового кодексу України, від сплати земельного податку звільняються заклади, установи та організації, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до п.284.3 ст 284 Податкового кодексу, якщо платники податку, які користуються пільгами з цього податку, надають в оренду земельні ділянки, окремі будівлі, споруди або їх частини, податок за такі земельні ділянки та земельні ділянки під такими будівлями (їх частинами) сплачується на загальних підставах з урахуванням прибудинкової території. При цьому податок обчислюється відповідно до п. 287.7 ст. 287 Податкового кодексу з дати укладення договору оренди будівель (приміщень).

Відповідно до ч.2 ст. 56 Бюджетного кодексу України, бухгалтерський облік усіх операцій щодо виконання Державного бюджету України здійснюють органи Казначейства України у порядку, встановленому Міністерством фінансів України. Бюджетні установи ведуть бухгалтерський облік відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та інших нормативно-правових актів щодо ведення бухгалтерського обліку в порядку, встановленому Міністерством фінансів України.

Згідно листа - розяснення Державного казначейства України від 03.05.2007 р. № 3.4- 06/1115-5385 «Щодо надання розяснень по оплаті комунальних та інших послуг орендарями», якщо на балансі розпорядника бюджетних коштів знаходиться будівля, приміщення якої орендують інші бюджетні установи, орендодавець укладає з орендарями договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності та договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

При цьому, орендодавець розподіляє між орендарями витрати на утримання залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, системи тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру орендованої організаціями площі. Орендодавець надає орендарям рахунки для оплати орендної плати, послуг по охороні приміщення, комунальних послуг (теплопостачання, водопостачання, електроенергія, інші комунальні послуги - вивіз сміття, обслуговування ліфтів), орендарі оплачують їх відповідно до економічної суті платежу. Оплату комунальних послуг може здійснювати балансоутримувач з наступним відшкодуванням вказаних витрат орендарем. За операціями поточного року кошти зараховуються як відшкодування здійснених витрат та відносяться на відновлення касових видатків.

З моменту укладення Договору, Позивачем систематично здійснювалась сплата земельного податку згідно наведених законодавчих норм, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та податковими деклараціями (Додаток №9 та Додаток №10).

Під час узгодження істотних умов та укладення договору оренди №190 від 2006р. та змінами та Договору ком послуг від 03.01.2007 року із змінами і додатковою угодою відповідач не приймав на себе жодних обовязків стосовно сплати земельного податку чи його відшкодування позивачу у даній справі, а Орендодавець чи Балансоутримувач не пропонували та не вимагали такого обовязку від відповідача.

З вищезазначеного вбачається, що у відповідача відсутні будь-які підстави для відшкодування земельного податку позивачу. Враховуючи дані обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості по відшкодуванню земельного податку у розмірі - 6 901,55 грн.

Судові витрати у відповідності до вимог ст.49 ГПК України залишаються за позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись 2,12,33,36,43,49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 04.12.2015 р.

Суддя Долінська О.З.