КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа№ 925/304/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Тищенко А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників (за первісним позовом):

позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3;

відповідача: Васянович В.В.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 03.06.2015р.

у справі №925/304/15 (суддя Грачов В.М.)

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3

до Комунального підприємства "Авто-Ріка"

про зобов'язання усунути порушення умов договору, звільнення

від сплати за користування приміщенням, стягнення

161 619,55 грн.

за зустрічним позовом Комунального підприємства "Авто-Ріка"

до Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3

про стягнення 74 578,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_3 (далі - позивач за первісним позовом) звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до Комунального підприємства "Авто-Ріка" (далі - відповідач за первісним позовом) про зобов'язання відповідача усунути порушення умов Тимчасової угоди про користування приміщенням №22 від 01.06.2014р. та усунути перешкоди у користуванні приміщенням кафе і здійсненні позивачем підприємницької діяльності шляхом відновлення електропостачання до приміщення кафе, розташованого у м. Каневі по вул. 206 Дивізії, 1, кім. 22. Окрім того, позивач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідача понесені ним збитки у розмірі 36 912,55 грн. (з них: 5 712,55 грн. - шкода, завдана порчею продукції, 31 200,00 грн. - неодержані доходи (упущена вигода), а також звільнити його від сплати платежів за користування приміщенням, отриманим у найм за весь час, протягом якого майно позивачем не використовувалося внаслідок обставин, незалежних від нього, з 06.01.2015р. по день прийняття рішення у даній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- до вересня 2014 року між сторонами не виникало жодного спору щодо користування орендованим позивачем приміщенням кафе;

- у вересні 2014 року відповідач безпідставно збільшив розмір плати за користування електроенергією і позивач подав йому заяву про встановлення окремого лічильника;

- позивач звертався до відповідача з приводу здійснення перерахунку послуг з електропостачання, оскільки вважав їх безпідставно завищеними та сплачував у середніх розмірах, виходячи з суми річної плати. Однак відповідач відмовився від такого перерахунку і направив позивачу попередження про відключення приміщення кафе від мережі електропостачання;

- 06.01.2015р. відповідач самовільно відключив позивача від електропостачання, про що свідчить акт про відключення електроенергії від 07.01.2015р.;

- внаслідок відключення електроенергії було зіпсовано значну кількість продукції, яка зберігалася в холодильниках і морозильних камерах позивача. Окрім того, позивач втратив значну кількість своїх щоденних відвідувачів;

- фактично відповідачем чиняться перешкоди позивачу у користуванні орендованим приміщенням.

В процесі судового розгляду позивач за первісним позовом двічі подавав заяву про збільшення розміру своїх вимог в частині стягнення збитків (том справи - 1, аркуші справи - 75-76; том справи - 2, аркуші справи - 84-86). Згідно з останньою заявою позивач просив суд стягнути з відповідача збитки, завдані порчею продукції у сумі 5 712,55 грн. та збитки у вигляді неодержаних доходів (упущена вигода) у сумі 155 907 грн., а всього на суму 161 619,55 грн.

Відповідач за первісним позовом заперечував проти вимог позивача, наголошуючи на їх необґрунтованості та непідтвердженості належними доказами. Зокрема, відповідач за первісним позовом зазначав наступне:

- не можна зобов'язати усунути перешкоди, не передбачені умовами укладеної між сторонами Тимчасової угоди, а останньою не передбачено постачання електроенергії;

- позивач не надав доказів звернення до енергопостачальної організації з приводу приєднання її до електроустановок певної потужності до електромережі;

- збитки понесені позивачем у зв'язку з порушенням ним п.3.3 Тимчасової угоди та ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», де вказано, що постачання електроенергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником;

- починаючи з липня 2014 позивач не сплачував платежі за користування приміщенням;

- оскільки позивачем не доведено вини відповідача у завданні збитків, первісний позов задоволенню не підлягає.

Окрім того, відповідач за первісним позовом звернувся до Господарського суду Черкаської області із зустрічним позовом (том справи - 1, аркуші справи - 87-93) про стягнення з позивача за первісним позовом заборгованості за зобов'язаннями, що виникли з Тимчасової угоди про користування приміщенням №22 від 01.06.2014р. у розмірі 39 008,56 грн. (з них: 23 286,78 грн. - плата за користування приміщенням з урахуванням індексації станом на 31.03.2015р.; 1 710,46 грн. - пеня, 14 011,32 грн. - вартість комунальних послуг). Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що позивач за первісним позовом неналежним чином виконував свої грошові зобов'язання, що й призвело до виникнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 02.04.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 174-176), на підставі ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, зустрічний позов було прийнято до провадження для спільного розгляду із первісним позовом.

В процесі судового розгляду відповідач за первісним позовом двічі збільшував розмір своїх вимог (том справи - 2, аркуші справи - 2-3, 41-42) і згідно з останньою заявою він просив суд стягнути з позивача за первісним позовом 74 578,55 грн. заборгованості (з них: 52 131,10 грн. - плата за користування приміщенням з урахуванням індексації станом на 05.05.2015р., 3 863,28 грн. - пеня, 18 584,17 грн. - вартість комунальних послуг).

В своїх запереченнях на зустрічний позов позивач за первісним позовом зазначав наступне:

- позивач виставляв до сплати необґрунтовано високі рахунки;

- 06.01.2015р. позивач самовільно відключив електропостачання до орендованого відповідачем приміщення і досі його не відновив;

- нараховуючи оплату за послуги водопостачання, позивач не доводить до відома суду, що система водопостачання в кафе взагалі відсутня;

- про існування Акту про порушення від 11.09.2014р. відповідач не знав і довідався про складання цього Акту лише з тексту зустрічної позовної заяви;

- в даному випадку має місце неправомірне втручання позивача в діяльність відповідача, внаслідок чого останній зазнав збитків;

- відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використано ним через обставини, за які він не відповідає.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.06.2015р. у справі №925/304/15 в задоволенні первісного позову відмовлено повністю. Зустрічний позов задоволено частково, присуджено до стягнення з позивача за первісним позовом на користь відповідача за первісним позовом 52 131,10 грн. боргу з оплати за користування приміщенням, 3 863,28 грн. пені, 4 374,91 грн. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач за первісним позовом звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 03.06.2015р. у справі №925/304/15 повністю та прийняти нове, яким первісний позов задовольнити повністю, в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач за первісним позовом зазначав наступне:

- наймодавець не попереджав наймача ОСОБА_3 про можливість припинення подачі електроенергії та не зумовив укладення окремого договору на електропостачання;

- відповідно до умов найму приміщення та щомісячних рахунків на оплату комунальних послуг Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 щомісячно сплачувала відповідні платежі за користування приміщенням та платежі за комунальні послуги, що є доказом наявності договірних стосунків між сторонами;

- відповідач за первісним позовом в особі його керівника ОСОБА_6 11.09.2014р. виготовив фіктивний акт про порушення правил користування електричною енергією, в якому зазначив про виявлене самовільне підключення Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 до електромережі поза приладами обліку (тобто встановлено факт крадіжки електроенергії). Даний акт складений та підписаний виключно працівниками Комунального підприємства «АВТО-РІКА», а в акті викладено неправдиву інформацію про відмову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 від його підпису;

- в постанові Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015р., якою було відмовлено в задоволенні апеляційної скарги по справі за позовом Комунального підприємства «АВТО-РІКА» до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про розірвання тимчасової угоди про користування приміщенням та виселення з приміщення суд зазначив, що позивач не надав доказів невиконання відповідачем ОСОБА_3 умов Тимчасової угоди, яку просив розірвати;

- самоправне, незаконне відключення електроенергії від кафе позивача за первісним позовом доведено в судовому засіданні наданими доказами, а саме: комісійним актом від 06.01.2015р., а також підтвердженням директора комунального підприємства про відключення приміщення кафе від загальної мережі. Спричинення збитків від псування продукції також підтверджується комісійним актом від 13.01.2015р. про огляд та знищення продуктів, які зберігалися в холодильних камерах, морозильнику та ящиках в приміщенні кафе;

- суд не надав правової оцінки діям керівника відповідача за первісним позовом по втручанню у господарську діяльність наймача приміщення, відключенню ним електроенергії та спричинення збитків;

- судом не розглянуто позовні вимоги щодо припинення дії, яка порушує право позивача за первісним позовом на здійснення підприємницької діяльності в сфері громадського харчування, тобто відновлення електрозабезпечення в найманому приміщенні;

- наймодавцем умисно створені умови для припинення діяльності кафе шляхом неправомірного відключення електроенергії, наймач має право вимагати звільнення його від сплати орендної плати за весь час відсутності умов для використання приміщення за призначенням;

- задовольняючи позовну вимогу про стягнення плати за користування приміщенням, місцевий господарський суд не прийняв до уваги наданий позивачем за первісним позовом доказ сплати індексації за період з липня по грудень 2014 року платіжним дорученням від 09.02.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Зеленін В.О., Тарасенко К.В.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 28.09.2015р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Новікова М.М. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 28.09.2015р.

В судове засідання 28.09.2015р. з'явилися лише представники позивача за первісним позовом. Представник відповідача за первісним позовом не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 16.11.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Тищенко А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.11.2015р.

В судовому засіданні 16.11.2015р. представник позивача за первісним позовом підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Черкаської області від 03.06.2015р. у справі №925/304/15 скасувати та прийняти нове, яким первісний позов задовольнити повністю, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні 16.11.2015р. представник відповідача за первісним позовом заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 16.11.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 30.11.2015р.

26.11.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача за первісним позовом надійшли доповнення (додаткове обґрунтування) до апеляційної скарги.

В судовому засіданні 30.11.2015р. представник позивача за первісним позовом підтримав пояснення, надані в попередньому судовому засіданні, просив суд апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні 30.11.2015р. представник відповідача за первісним позовом також підтримав раніше надані пояснення, просив суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні 30.11.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Рішенням виконавчого комітету Канівської міської ради від 15.07.2013р. №180 директору відповідача за первісним позовом було надано дозвіл на укладення тимчасових угод на користування приміщеннями з суб'єктами господарювання, що використовують їх для своєї діяльності, на період організації та проведення конкурсу по здачі в оренду вищевказаних приміщень та визначення переможців. На період дії вищевказаних тимчасових угод встановлено розміри плати за користування приміщеннями в місяць за 1 кв. м. без ПДВ та комунальних послуг, зокрема, для громадського харчування та торгівлі продовольчими товарами суб'єктам господарювання, які не здійснюють продаж підакцизної групи товарів та суб'єктам господарювання, що надають послуги населенню (перукарні, аптеки, тощо) - 120 грн. (том справи - 2, аркуш справи - 95).

01.06.2014р. між відповідачем за первісним позовом, як балансоутримувачем, та позивачем за первісним позовом, як користувачем, було укладено Тимчасову угоду про користування приміщенням №22 (далі - Тимчасова угода) (том справи - 1, аркуші справи - 18-19).

Відповідно до умов Тимчасової угоди (розділ 1) балансоутримувач передає, а користувач приймає в тимчасове користування нежиле приміщення, що розташоване за адресою: вул. 206 Дивізії , 1 в м. Каневі Черкаської області, загальна площа якого становить 62,58 кв. м., з них площа загального користування 19,68 кв. м згідно плану, який є додатком № 1 до угоди. Користувач приступає в тимчасове платне користування об'єктом після підписання сторонами цієї угоди та акту приймання-передачі об'єкта. У разі припинення цієї угоди приміщення повертається користувачем балансоутримувачу аналогічно порядку, встановленому при передачі приміщення користувачу цією угодою. Приміщення вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Цільове призначення приміщення - для громадського харчування (під кафе). Використання даного приміщення третіми особами не допускається.

В п.2.1 Тимчасової угоди передбачено, що остання укладена на термін з 01.06.2014р. до проведення конкурсу по здачі в оренду приміщення КП "Авто-Ріка" та визначення переможців і набуває силу з моменту підписання.

Плата та порядок здійснення розрахунків визначений в розділі 3 Тимчасової угоди, згідно з п.п.3.1-3.3, 3.5 якого розмір плати за користування приміщеннями встановлюється відповідно до рішення виконавчого комітету Канівської міської ради №180 від 01.07.2013р. на один місяць згідно розрахунку, що додається до угоди та є його невід'ємною частиною (додаток №3), плата за перший повний місяць користування становить 9 011,52 грн. Встановлена угодою плата за користування приміщенням підлягає індексації, відповідно до індексу інфляції, який щомісячно визначається Мінстатом України. Користувач самостійно, на підставі окремих угод, розраховується за комунальні послуги (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія та інше). Сплачує вартість послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання внутрішніх інженерних мереж та комунікацій, або обслуговує їх самостійно (за згодою балансоутримувача). Встановлена плата перераховується балансоутримувачу щомісячно до 5 числа місяця, за який проводиться розрахунок, самостійно, з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Відповідальність сторін за невиконання (неналежне виконання) умов Тимчасової угоди визначена в розділі 6 цієї угоди, згідно з п.6.3 якої за несвоєчасну сплату плати за користування користувачу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки, включаючи день сплати, згідно чинного законодавства.

На виконання умов Тимчасової угоди відповідач за первісним позовом передав, а позивач - прийняв в користування приміщення, про що сторонами було складено та підписано відповідний Акт прийому-передачі від 01.06.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 28).

Господарським судом Черкаської області розглядалася справа №925/1909/14 за позовом Комунального підприємства "Авто-Ріка" до Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 про розірвання тимчасової угоди про користування приміщенням від 01.06.2014р. №22 та виселення відповідача з нежитлового приміщення, яке є об'єктом угоди.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.12.2014р. у справі №925/1909/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015р., у позові було відмовлено (том справи - 1, аркуші справи - 20-21).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач за первісним позовом зазначав про те, що 06.01.2015р. відповідач самовільно відключив позивача від електропостачання, внаслідок чого було зіпсовано значну кількість продукції, яка зберігалася в холодильниках і морозильних камерах позивача. Окрім того, позивач наголошував на тому, що фактично відповідач за первісним позовом чинить перешкоди позивачу у користуванні орендованим приміщенням.

06.01.2015р. позивачем за первісним позовом (в складі комісії) було складено акт про те, що о 13 год. 30 хв. директором відповідача за первісним позовом припинено постачання електроенергії в кафе, яке використовується позивачем для здійснення підприємницької діяльності, в холодильниках знаходиться продукція, яка може попсуватись внаслідок розморожування (том справи - 1, аркуш справи - 25).

13.01.2015р. позивачем за первісним позовом (в складі комісії) було складено акт огляду та знищення продуктів, які знаходились на зберіганні в холодильнику, морозильній камері та картонних ящиках в приміщенні кафе позивача в будівлі терміналу "Авто-Ріка", псування яких сталось внаслідок відключення електропостачання з 06.01.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 55).

13.01.2015р. позивачем за первісним позовом було вручено директору відповідача за первісним позовом претензію без зазначення номеру та дати її складання (том справи - 1, аркуш справи - 32), в якій він зазначав про неправомірне втручання у здійснення господарської діяльності, необхідність відшкодування збитків та усунення перешкод у здійсненні підприємницької діяльності.

Відповідач за первісним позовом в листі вих.№132 від 19.01.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 33) повідомив позивача про те, що він не визнає претензії та не вбачає підстав для її задоволення.

За розрахунками позивача за первісним позовом (з урахуванням збільшення розміру позовних вимог), відповідач за первісним позовом повинен відшкодувати 5 712,55 грн. збитків, завданих внаслідок псування товарів та продуктів, 155 907,00 грн. неодержаних доходів за 134 дні перешкоджання підприємницькій діяльності у зв'язку з припиненням електропостачання приміщення кафе з 07.01.2015р. по 20.05.2015р. із розрахунку 1 300,00 грн. за 1 день, за виключенням виручки від реалізації окремих товарів. При здійснення розрахунку середньоденної виручки в розмірі 1 300,00 грн. позивач за первісним позовом використовував книгу обліку доходів та журнал обліку щоденної виручки.

Позивач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідача вищезгадані грошові кошти у загальній сумі 161 619,55 грн., а також зобов'язати відповідача усунути порушення умов Тимчасової угоди, усунути перешкоди у користуванні приміщенням кафе і здійсненні позивачем підприємницької діяльності шляхом відновлення електропостачання до приміщення кафе, розташованого у м. Каневі по вул. 206 Дивізії, 1, кім. 22.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що позивач за первісним позовом неналежним чином виконував свої грошові зобов'язання перед відповідачем за первісним позовом в частині повного та своєчасного внесення платежів за користування приміщенням, а також вартості комунальних послуг, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості.

Відповідач за первісним позовом направив позивачу за первісним позовом листи №116 від 17.11.2014р. та №125 від 30.12.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 22, том справи - 2, аркуш справи - 71), в яких просив сплатити заборгованість по рахунках за комунальні послуги та спожиту електроенергію та повідомляв про те, що в разі непогашення заборгованості буде припинено постачання електроенергії в кафе, в якому позивач здійснює підприємницьку діяльність.

Зважаючи на відмову позивача за первісним позовом погасити заборгованість, окрім вимог про стягнення основного боргу з урахуванням індексації, відповідач за первісним позовом просив суд стягнути з позивача за первісним позовом також пеню.

За розрахунком відповідача за первісним позовом (з урахуванням збільшення розміру позовних вимог) з позивача за первісним позовом підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 74 578,55 грн., з них: 52 131,10 грн. - плата за користування приміщенням з урахуванням індексації станом на 05.05.2015р., 3 863,28 грн. - пеня за несвоєчасну сплату за користування приміщенням з урахуванням індексації в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з липня 2014 року по травень 2015 року, 18 584,17 грн. - відшкодування вартості комунальних послуг.

Місцевий господарський суд в задоволенні первісного позову відмовив повністю, визнавши позовні вимоги необґрунтованими та документально непідтвердженими. Зустрічний позов було задоволено в частині стягнення з позивача за первісним позовом 52 131,10 грн. боргу з оплати за користування приміщенням та 3 863,28 грн. пені.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

По первісному позову:

Згідно з п.п.3, 8 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

В ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема: додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Як уже зазначалося вище, окрім вимог про стягнення з відповідача за первісним позовом 161 619,55 грн. збитків, позивач за первісним позовом просив суд зобов'язати відповідача усунути порушення умов Тимчасової угоди, усунути перешкоди у користуванні приміщенням кафе і здійсненні позивачем підприємницької діяльності шляхом відновлення електропостачання до приміщення кафе, розташованого у м. Каневі по вул. 206 Дивізії, 1, кім. 22.

В ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

З урахуванням заявлених позивачем за первісним позовом вимог, в даному випадку доказуванню підлягає наявність протиправних дій відповідача за первісним позовом по відношенню до позивача, зокрема, порушення умов Тимчасової угоди та вчинення перешкод у здійсненні позивачем за первісним позовом підприємницької діяльності в орендованому за Тимчасовою угодою приміщенні.

Однак, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, умовами укладеної між сторонами Тимчасової угоди не передбачено прямого обов'язку відповідача за первісним позовом, як балансоутримувача, здійснювати постачання до орендованого позивачем за первісним позовом приміщення електроенергією.

Тобто, фактично припинення постачання електроенергії до спірного приміщення не є порушенням умов Тимчасової угоди і в даному випадку відсутня сама подія порушення умов укладеного між сторонами правочину.

Колегією суддів враховано надані позивачем за первісним позовом пояснення та докази, зокрема, Акти щодо відключення електропостачання та псування продукції, висновок ДІМ Канівського МВ УМВС України в Чернігівській області від 07.01.2015р., скарги до Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету та інше. Однак, надані позивачем матеріали не підтверджують неправомірність дій відповідача за первісним позовом, а також не спростовують вищевказаний висновок суду про те, що у відповідача відсутній обов'язок здійснювати постачання електроенергії позивачу за первісним позовом і припинення постачання електроенергії до спірного приміщення не є порушенням умов Тимчасової угоди.

Натомість в п.3.3 Тимчасової угоди передбачено, що позивач за первісним позовом, як користувач, самостійно, на підставі окремих угод, розраховується за комунальні послуги (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія та інше).

Тобто, умовами Тимчасової угоди передбачено укладання позивачем за первісним позовом окремих угод з організаціями, які надають послуги з водо- і теплопостачання, каналізації, постачання газу, тощо.

Зазначаючи про те, що відповідач за первісним позовом виставляв позивачу завищені рахунки за користування електроенергією, позивач за первісним позовом не надав суду доказів звернення до енергопостачальної організації із заявою про укладання окремої угоди відносно приєднання його електроустановок до електричних мереж та/або доказів відмови енергопостачальної організації від укладення такої угоди.

В матеріалах справи наявний договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг, укладений між сторонами (том справи - 2, аркуші справи - 75-76). Однак, вказаний договір був чинним з 10.08.2013р. по 31.12.2013р. включно. Тобто у спірному періоді, в якому відбулося відключення електроенергії, не діяв.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, вини відповідача. При цьому обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і збитками покладено на позивача.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

За результатами перегляду справи апеляційним господарським судом не було встановлено повний склад правопорушення, з яким законодавство пов'язує відшкодування збитків, зокрема, протиправної поведінки та вини відповідача, а відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи (в даному випадку - відповідача за первісним позовом).

Підсумовуючи вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення вимог первісного позову про стягнення з відповідача за первісним позовом 161 619,55 грн. збитків, зобов'язання відповідача усунути порушення умов Тимчасової угоди, усунути перешкоди у користуванні приміщенням кафе і здійсненні позивачем підприємницької діяльності шляхом відновлення електропостачання до приміщення кафе, розташованого у м. Каневі по вул. 206 Дивізії, 1, кім. 22, у зв'язку з їх непідтвердженістю належними доказами.

Вимога первісного позову про звільнення позивача від сплати платежів за користування спірним приміщенням весь час, протягом якого майно позивачем не використовувалося внаслідок обставин, незалежних від нього, з 06.01.2015р. по день прийняття рішення у даній справі, правомірно визнана місцевим господарським судом необґрунтованою, оскільки припинення постачання електроенергії до орендованого приміщення обумовлено неврегульованими діями обох сторін.

Предметом розгляду за зустрічним позовом, зокрема, є вимоги про стягнення з позивача за первісним позовом 52 131,10 грн. плати за користування приміщенням з урахуванням індексації станом на 05.05.2015р. та 18 584,17 грн. відшкодування вартості комунальних послуг.

Згідно зі ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обґрунтовуючи свої вимоги, відповідач за первісним позовом зазначав про те, що позивач за первісним позовом неналежним чином виконував свої договірні зобов'язання в частині повної та своєчасної оплати за користування приміщенням та відшкодування вартості наданих комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості.

Звернення відповідача за первісним позовом з приводу погашення боргу було залишено позивачем за первісним позовом без належного реагування.

Як уже зазначалося вище, відповідно до п.п.3.2, 3.3, 3.5 Тимчасової угоди, встановлена угодою плата за користування приміщенням підлягає індексації, відповідно до індексу інфляції, який щомісячно визначається Мінстатом України. Користувач самостійно, на підставі окремих угод, розраховується за комунальні послуги (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія та інше). Сплачує вартість послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання внутрішніх інженерних мереж та комунікацій, або обслуговує їх самостійно (за згодою балансоутримувача). Встановлена плата перераховується балансоутримувачу щомісячно до 5 числа місяця, за який проводиться розрахунок, самостійно, з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Позивачем за первісним позовом не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання ним вищевказаних умов Тимчасової угоди, а також відсутності заборгованості.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог зустрічного позову про стягнення з позивача за первісним позовом 52 131,10 грн. плати за користування приміщенням з урахуванням індексації станом на 05.05.2015р.

Колегією суддів враховано доводи позивача за первісним позовом про те, що здійснюючи нарахування оплати за послуги водопостачання, відповідач за первісним позовом не довів до відома суду, що система водопостачання в кафе взагалі відсутня.

Розпорядженням міського голови м. Канів №228-р від 13.11.2014р., за зверненням позивача за первісним позовом від 04.11.2014р., була утворена комісія для проведення перевірки обліку і розподілу електроенергії між споживачами відповідача за первісним позовом (том справи - 1, аркуш справи - 30).

Натомість, відомості про наслідки роботи цієї комісії і рішення, які були прийняті за результатами її роботи, суду не надані.

Водночас вимоги зустрічного позову в частині стягнення з позивача за первісним позовом 18 584,17 грн. відшкодування вартості комунальних послуг не підлягають задоволенню, оскільки Тимчасова угода не містить умов, які б надавали відповідачу за первісним позовом право вимагати сплатити та/або які б встановлювали обов'язок позивача за первісним позовом здійснювати сплату у визначених балансоутримувачем в односторонньому порядку розмірах. Доказів, які б свідчили про протилежне, зокрема, відповідні додаткові угоди до Тимчасової угоди, укладені між сторонами з цього приводу, суду не надано.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Оскільки в процесі судового розгляду було встановлено факт наявності заборгованості позивача за первісним позовом по Тимчасовій угоді в частині внесення платежів за користування приміщенням і, відповідно, прострочення виконання ним грошових зобов'язань перед відповідачем за первісним позовом, нарахування пені на вказану суму боргу є правомірним.

За розрахунком колегії суддів, який співпадає з розрахунком місцевого господарського суду, з позивача за первісним позовом підлягає стягненню 3 863,28 грн. пені.

Колегією суддів враховано посилання позивача за первісним позовом в апеляційній скарзі на рішення місцевого господарського суду і Київського апеляційного господарського суду, винесені у справі №925/1909/14, щодо відсутності порушень Тимчасової угоди позивачем за первісним позовом. Однак до предмету доказування у справі №925/1909/14 відносилися порушення Тимчасової угоди, які стосувалися звільнення орендованого приміщення, а не внесення платежів за користування цим приміщенням, про що прямо вказано у названих судових рішеннях.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Враховуючи викладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 03.06.2015р. у справі №925/304/15 прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача за первісним позовом (апелянта).

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 03.06.2015р. у справі №925/304/15 - без змін.

2. Матеріали справи №925/304/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

А.І. Тищенко