РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року Справа № 903/682/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Гулова А.Г.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу господарського суду Волинської області від 08.10.15р. у справі № 903/682/14 (суддя Сур'як Оксана Геннадіївна)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Державного комунального підприємства "Луцьктепло"

про стягнення 614 703 грн 62 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 9 вересня 2014 року в справі № 903/682/14 (том 1, а.с. 79-81) позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі Позивач) до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» (надалі Відповідач) про стягнення 614 703 грн 62 коп. задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача: 20 446 грн 18 коп. пені, 254 662 грн 34 коп. процентів річних, 155 579 грн 39 коп. інфляційних. Також, даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 294 грн 07 коп..

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 5 листопада 2014 року рішення господарського суду Волинської області від 9 вересня 2014 року в справі № 903/682/14 залишено без змін, апеляційну скаргу Позивача без задоволення (том 1, а.с. 114-119).

Постановою Вищою господарського суду України від 21 січня 2015 року касаційну скаргу Позивача залишено без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 5 листопада 2014 року та рішення господарського суду Волинської області від 9 вересня 2014 року залишено без змін (том 1, а.с. 154-157).

25 вересня 2015 року Відповідач звернувся до місцевого господарського суду із заявою про відстрочку виконання рішення від 9 вересня 2014 року до 1 липня 2016 року.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 8 жовтня 2015 року в справі № 903/682/14 (том 1, а.с. 187-189) зазначену заяву Відповідача про відстрочку виконання рішення господарського суду Волинської області від 9 вересня 2014 року задоволено частково. Відстрочено виконання рішення господарського суду Волинської області до 31 березня 2016 року.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Позивач звернувся з апеляційною скаргою (том 1, а.с. 221-224), у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове процесуальне рішення, яким у задоволенні заяви про надання відстрочки відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, зокрема статті 121 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, апелянт як на підставу скасування ухвали суду посилається на те, що Позивач забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, та є обєктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Також, апелянт зауважує, що господарська діяльність Позивача у відповідності до наданих доказів є збитковою, ці збитки виникли через невиконання чи неналежне виконання контрагентами своїх зобовязань перед Позивачем (в даному випадку таких, як Боржник).

Ухвалою суду від 9 листопада 2015 року апеляційну скаргу Позивача було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Сініцина Л.М., суддя Олексюк Г.Є. та призначено до розгляду на 18 листопада 2015 року .

На виконання вимог ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 9 листопада 2015 року Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу (том 2, а.с. 3-6) в якому, з підстав вказаних у даному відзиві, просить суд залишити ухвалу господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 17 листопада 2015 року в справі № 903/682/14, з підстав вказаних у даному розпорядженні, внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді та визначено колегію суддів в складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Гулова А.Г., суддя Олексюк Г.Є..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18 листопада 2015 року (том 2, а.с. 19), з підстав, висвітлених у даній ухвалі, розгляд справи було відкладено на 2 грудня 2015 року.

На виконання вимог ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 18 листопада 2015 року Відповідачем були надані додаткові письмові пояснення (том 2, а.с. 22-24).

В судовому засіданні від 2 грудня 2015 року представник Позивача підтримав доводи, висвітлені в апеляційній скарзі та надав обгрунтування своєї позиції.

В судовому засіданні від 2 грудня 2015 року представник Відповідача заперечив проти доводів Позивача, висвітлених в апеляційній скарзі та просить залишити ухвалу місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, розглянувши матеріали та обставинами справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги Позивача слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, виходячи з наступного.

Позивач звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до Відповідача про стягнення 204 461 грн 89 коп. пені, 254 662 грн 34 коп. річних та 155 579 грн 39 коп. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Волинської області від 9 вересня 2014 року в справі № 903/682/14 (том 1, а.с. 79-81) позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача: 20 446 грн 18 коп. пені, 254 662 грн 34 коп. процентів річних, 155 579 грн 39 коп. інфляційних. Також, даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 294 грн 07 коп..

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 5 листопада 2014 року рішення господарського суду Волинської області від 9 вересня 2014 року в справі № 903/682/14 залишено без змін, апеляційну скаргу Позивача без задоволення (том 1, а.с. 114-119).

Постановою Вищою господарського суду України від 21 січня 2015 року касаційну скаргу Позивача залишено без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 5 листопада 2014 року та рішення господарського суду Волинської області від 9 вересня 2014 року залишено без змін (том 1, а.с. 154-157).

4 грудня 2014 року на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 5 листопада 2014 року та рішення господарського суду Волинської області від 9 вересня 2014 року в справі № 903/682/14 судом було видано наказ (том 1, а.с. 122), з котрим стягувач звернувся до виконання у перший відділ ДВС Луцького МУЮ.

25 вересня 2015 року Відповідач звернувся до господарського суду Волинської області з заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду Волинської області від 9 вересня 2014 року в справі № 903/682/14 до 1 липня 2016 року (том 1, а.с. 162-166).

В обґрунтування даної заяви Відповідач посилається на наявність кредиторської та дебіторської заборгованості, що виникла через несвоєчасну оплату населенням міста Луцька послуг з теплопостачання, які надаються Відповідачем та непогашення заборгованості перед Відповідачем з різниці в тарифах на теплову енергію, невиконанням інших виконавчих проваджень щодо Відповідача, що в свою чергу спричинило збитковість підприємства та важке фінансово-економічне становище. Відповідач з 20 травня 2015 року не надає послуги з централізованого постачання гарячої води у звязку з припиненням постачання газу на котельні підприємства, тому у підприємства відсутні надходження грошових коштів від споживачів. Не вистачає коштів для виплати заробітної плати, сплати податків, оплати спожитої електроенергії, води, фінансування робіт по плановим ремонтам котелень та теплових мереж.

На підтвердження зазначених обставин Відповідачем долучено до матеріалів справи наступні докази: інформацію (довідку) по роботі з боржниками станом на 1 липня 2015року (за період 1 січня 2010 року 1 липня 2015 роки) по Відповідачу; довідку № 5215/05 від 7 жовтня 2015 року; постанову про поновлення виконавчого провадження (ВП №33061785 від 22 червня 2015 року); постанову про зупинення виконавчого провадження (ВП № 35800732 від 4 вересня 2015 року); звіт про фінансові результати за І півріччя 2015 року, залишки по рахунках.

В силу статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим кодексом та Законом України "Про виконавче провадження".

Колегія суду зауважує, що відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 121 Господарського процесуального кодексу України: при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання; про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку; в необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Рівненський апеляційний господарський суд, звертає увагу на те, що відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17 жовтня 2012 року „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, господарський суд на підставі статті 121 Господарського процесуального кодексу України має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі-рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як вбачається з пункту 7.2 вищевказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України: підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Відповідно до пункту 7.6 згаданої Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України: частина третя статті 121 Господарського процесуального кодексу України вимагає від господарського суду винесення ухвали про відстрочку або розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку його виконання. Відповідна ухвала може бути оскаржена в апеляційному та в касаційному порядку. За відсутності підстав для вчинення зазначених процесуальних дій господарський суд виносить ухвалу про відмову відповідно у відстрочці або розстрочці виконання рішення, у зміні способу і порядку його виконання.

Поряд з тим, колегія суддів констатує, що згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26 грудня 2003 року „Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Розглядаючи заяву боржника, суд виходить з того, що Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, тому розглядаючи цю заяву боржника, суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановлення та підтвердження факту наявності виключних обставин, на які посилається Відповідач, можливо лише внаслідок перевірки судом відповідних доказів наявності зазначених обставин, що безпосередньо впливають на можливість виконання рішення суду боржником у момент звернення рішення до виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, Відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання.

На підтвердження доводів, які викладені в заяві про відстрочення виконання судового рішення щодо винятковості обставин, які утруднюють виконання рішення Відповідачем долучено до матеріалів справи наступні докази:

· довідку від 23 вересня 2015 року № 5039/05, яка видана Відповідачем, про те, що станом на 1 вересня 2015 року дебіторська заборгованість перед Позивачем за послуги з теплопостачання становить 32 376,3 тис. грн., з них: міський бюджет 42 тис. грн.; держаний бюджет 576,4 тис. грн.; інші 3685,7 тис. грн.; населення 27 710,5 тис. грн.; субсидії 207 тис. грн. Заборгованість державного бюджету з різниці в тарифах становить 12 885,6 тис. грн. (том 1, а.с. 167);

· довідку від 11 серпня 2015 року № 4482/14, в якій зазначено, що кредиторська заборгованість підприємства-боржника станом на 1 серпня 2015 року складає 114 607,6 тис. грн. та включає в себе: 48583,6 тис. грн. заборгованості перед Позивачем, 24 175,9 тис. грн. перед ДК "Газ України", 1701,1 тис. грн. перед ПАТ "Волиньобленерго", 4 665,7 тис. грн. перед КП "Луцькводоканал", 28 209,9 тис. грн. перед ТзОВ "Східноєвропейська теплогенеруюча компанія", 206,4 тис. грн. заборгованості перед АТ "СКФ "Україна", 31,2 тис. грн. заборгованості по сплаті податку за землю за липень місяць 2015 року, 2736, 4 тис. грн.. по заробітній платі, 1 140,8 тис. грн. боргу по сплаті податку із з/плати (том 1, а.с. 169);

· звіт про фінансові результати Відповідача за І півріччя 2015 рік, які підтверджують отримання комунальним підприємством збитків у розмірі 22 701 тис. грн. (том 1, а.с. 173);

· довідку, яка підписана головним бухгалтером Відповідача, в якій зазначено, що станом на 16 вересня 2015 року залишок грошових коштів на поточних рахунках Відповідача становив 21 852 грн 86 коп. (том 1, а.с. 174);

Окрім того, в підтвердження існуючої заборгованості та доказів погашення заборгованості в майбутньому, Відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 18 листопада 2015 року надано суду Розрахунок руху грошових коштів по Відповідачу (том 2, а.с. 24).

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що Відповідачем вживаються усі передбачені законом заходи по стягненню заборгованості з боржників, зокрема, населенням та бюджетними організаціями по оплаті за спожиті послуги з теплопостачання.

В матеріалах справи наявна інформація по роботі із боржниками станом на 1 липня 2015 року з котрої вбачається таке: боржники, матеріали по яких подані до суду всього на суму 43 984,7 тис. грн.; винесено судових рішень всього на суму 38 076,5 тис. грн.; оплачено споживачами по судових рішеннях без залучення виконавчої служби всього на суму 1 181,0 тис. грн.; судові рішення, передані на виконання до виконавчої служби всього на суму 37 463,6 тис. грн.; повернуто виконавчою службою без виконання всього на суму 20 766,8 тис. грн.; стягнуто через виконавчу службу всього на суму 4 942,9 тис. грн. (том 1, а.с. 168).

Поряд з цим, із заяви Відповідача про відстрочення виконання судового рішення вбачається, що з 20 травня 2015 року Відповідач не надає послуги з централізованого постачання гарячої води у звязку з припиненням постачання газу на котельні підприємства.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції враховує таку обставину як очікуване в опалювальному сезоні 2015 року отримання коштів від споживачів і можливість виконання рішення у даній справі.

Водночас, відповідно до позиції Вищого господарського суду України, наведеній в постанові від 9 квітня 2008 року у справі № 1/13, до обставин, що ускладнюють виконання рішення, відносяться нерентабельність підприємства, наявність боргу перед ним інших контрагентів (відмовлено у порушенні провадження з перегляду ухвалою Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 5 червня 2008 року).

З врахуванням зазначеного колегія суду констатує, що стратегічне значення Відповідача для регіону в якому він здійснює господарську діяльність, а також можливість зупинення роботи такого підприємства в наслідок негайного примусового виконання рішення і як наслідок загроза його банкрутства та масове загальне скорочення працівників, є достатніми правовими підставами, в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України, для надання відстрочки виконання рішення.

При цьому, судовою колегією при розгляді даної заяви також враховує характер спору, специфіку господарської діяльності боржника, який є стратегічно значимим обєктом для життєдіяльності міста, оскільки основним видом його діяльності є постачання пари та гарячої води, а основними споживачами підприємства населення, великі та інші підприємства, установи, організації, органи державної влади і місцевого самоврядування, що фінансуються із Державного бюджету, а також вина Відповідача, його фінансовий стан, інтереси сторони, на користь якої слід сплатити кошти.

Відповідно до частини 2 пункту 1 Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету: місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 375 від 4 червня 2015 року, субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - заборгованість), за рахунок джерел, зазначених у пунктах 8 і 9 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», згідно з розподілом, наведеним у додатку 1.

Як вбачається із Довідки № 5039/05 від 23 вересня 2015 року заборгованоість державного бюджету з різниці в тарифах перед Відповідачем станом на 1 вересня 2015 року становить 12 885,6 тис. грн. (том 1, а.с. 220).

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції вважає, що наданням відстрочки виконання рішення враховуються інтереси Позивача, оскільки примусове стягнення з Відповідача суми боргу за цією справою не приведе до належного виконання рішення суду, а тільки погіршить становище Відповідача, що може привести до його банкрутства та зупинення усього технологічного процесу виробництва комунальних послуг (і як наслідок неможливості виконання даного судового рішення).

Таким чином, при частковому задоволенні заяви Відповідача про відстрочку виконання рішення, колегією суддів апеляційної інстанції враховані наступні обставини: Відповідач є комунальним підприємством, яке створене для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання; підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію по вартості нижчої її собівартості; на підприємстві склалась дуже складна економічна ситуація, яка виникла у зв'язку зі збитковістю послуг з теплопостачання; однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов'язаний з хронічними неплатежами, в основному, з боку населення за спожиті послуги (борги населення за послуги з теплопостачання становить 27 710,5 тис. грн., крім того, заборгованість державного бюджету з різниці в тарифах становить 12 885,6 тис. грн.); крім населення, несвоєчасно розраховуються з відповідачем бюджетні установи (організації), що також не залежать від волі Відповідача, а з причин несвоєчасного фінансування цих установ з місцевого та державного бюджетів; субвенції, які надаються державою, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України «Про державний бюджет на кожний рік», від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Закону України «Про державний бюджет», від строку виконання виконавчими органами влади обов'язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів; тяжкий фінансовий стан Відповідача підтверджує надана фінансова звітність (звіт про фінансові результати за І півріччя 2015 року).

Також, суд враховує і те, що згідно поданого розрахунку грошових коштів Відповідача, щодо реального виконання судового рішення, з якого вбачається, що Відповідач планує (з урахуванням відстрочки) почергове погашення сум, призначених до стягнення даним судовим рішенням.

З урахуванням усього вищеописаного, колегія суддів дійшла висновку, що виконання рішення суду фактично є неможливим та на даний час матиме негативний вплив, що призведе до катастрофічних наслідків для Відповідача та м. Луцька, а відстрочка виконання судового рішення дозволить акумулювати необхідні фінансові кошти для повного його виконання, в зв'язку з чим заява Відповідача про відстрочку виконання рішення підлягає до часткового задоволення, а саме відстрочити виконання рішення господарського суду Волинської області від 9 вересня 2014 року в справі № 903/682/14 до 31 березня 2016 року. Зважаючи на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд вважає, що доводи, наведені Позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, що регулює дані правовідносини.

Враховуючи усе вищевказане у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що ухвалу господарського суду Волинської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Позивача без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Позивачем.

Керуючись статями 49, 99, 101, 103-105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Волинської області від 08 жовтня 2015 року в справі № 903/682/14 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 903/682/14 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гулова А.Г.