ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.11.2015 Справа № 907/1083/14

За позовом Державного підприємства «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» м.Ужгород

До Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Ужгород

Про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 49-р/к від 30.09.2014р. у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу №04-40/2014

Суддя господарського суду - Йосипчук О.С.

представники:

Позивача: Ференцюк М.В. - представник

Відповідача: Скубенич Д.В. - представник, Біляєва О.О. - представник

СУТЬ СПОРУ: Державним підприємством «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» м.Ужгород заявлено позов до Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Ужгород про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 49-р/к від 30.09.2014р. у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу №04-40/2014, яким позивача, за результатами діяльності 2012-2-13р.р. визнано таким, що займало монопольне становище на ринку робіт з проведення детального грунтового обстеження земельних ділянок і територіальних межах Закарпатської області з частками 100% та 87,80% відповідно.

Окрім того, означеним рішенням відповідач визнав дії позивача щодо застосування різних умов оплати за виконані роботи з детального грунтового обстеження земельних ділянок порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.2 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» шляхом застосування різних умов оплати до рівнозначних угод із суб'єктами господарювання без об'єктивно виправданих на те причин, а також визнав дії позивача щодо встановлення та стягнення із замовників необґрунтованої плати за виконання робіт з проведення детального грунтового дослідження земельних ділянок, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченої п.2 ст.50 і п.1 ч.2 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку шляхом встановлення таких цін реалізації послуг, які не можливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

За означені вище порушення, цим же оскарженим актом до позивача було застосовано штраф, згідно ст.52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», відповідно, 20 000 грн. та 10 000 грн.

Позовні вимоги позовом обґрунтовано твердженням про неповне з'ясування адміністративною колегією Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України обставин справи та недоведеністю обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Позивач зазначає, відповідачем було порушено порядок проведення перевірок , оскільки при складанні оскарженого акту було порушено об'єктивність і вичерпність опису виявлених фактів і даних. Поживач вважає висновки оскарженого акту такими що не підтверджуються документально.

За твердженням позивача, він не займає монопольне становище на ринку робіт з проведення детального грунтового обстеження земельних ділянок і територіальних межах Закарпатської області з частками 100% та 87,80% відповідно, позаяк доказів про це відповідач не надав.

Спростовуючи висновки оскаржуваного акту по суті, позивач зіслався та своє право самостійного і вільного формування ціни на продукцію та послуги, відповідно до закону (ст.ст.42, 62, 63 67, 180 ГК України) та на те, що вартість робіт для замовників визначена із урахування терміновості (скороченого строку) виконання робіт (14 днів), що передбачає збільшення вартості робіт на коефіцієнт 1,4.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у послідуючих доповненнях. Зокрема посилається на законність та обґрунтованість обставин і зроблених на їх підставі висновків.

Листом від 10.11.2015р. за №1615 позивачем повторно заявлено клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку із апеляційним оскарженням постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.09.2015р. по справі №807/3613/14. На думку заявника,обставини, на яких ґрунтуються висновки згаданої постанови впливають на наслідки вирішення спору у справі №907/1083/14.

Поряд з цим, як слідує зі змісту самої Постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.09.2015р. по справі №807/3613/14 (зміст та предмет судового дослідження якої не міг бути відомим до її винесення), Закарпатським адміністративним судом досліджувались обставини проведення перевірки (юридичні дії суб'єктів перевірки) 10.06.2014року за результатами якої складено Акт перевірки від 10.06.2014р. №21.2.4/4, в той час, як у справі №907/1083/14, предметом судового дослідження є, власне, Рішення адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2014р. №49-р/к, винесеного за результатами розгляду справи №04-40/2014 відносно ДП Закарпатський науково-дослідний інститут землеустрою» у зв'язку із наявністю в його діях ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Зважаючи на вищеприведене, клопотання заявника було відхилене у зв'язку із необгунтованістю.

У попередніх засіданнях суду оголошувались перерву в порядку ст.77 ГПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Рішенням адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 49-р/к від 30.09.2014р. у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу №04-40/2014, на підставі дослідження діяльності позивача у 2012-2013р.р. Державне підприємство «Закарпатський науково-дослідний інститут землеустрою» було визнано таким, що займало монопольне становище на ринку робіт з проведення детального грунтового обстеження земельних ділянок і територіальних межах Закарпатської області з частками 100% та 87,80% відповідно. Далі, за результатами дослідження документації, дії позивача щодо застосування різних умов оплати за виконані роботи з детального грунтового обстеження земельних ділянок було визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.2 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» шляхом застосування різних умов оплати до рівнозначних угод із суб'єктами господарювання без об'єктивно виправданих на те причин, а також визнано дії позивача щодо встановлення та стягнення із замовників необґрунтованої плати за виконання робіт з проведення детального грунтового дослідження земельних ділянок, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченої п.2 ст.50 і п.1 ч.2 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку шляхом встановлення таких цін реалізації послуг, які не можливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку. На підставі наведених вище порушень, оскаржуваним актом до порушника було застосовано штрафні санкції, ( ст.52 Закону України «Про захист економічної конкуренції») відповідно, 20 000 грн. та 10 000 грн.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, висновки про монопольне становище позивача у 2012-2013р.р. здійснено відповідачем відповідно до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 року № 49-р, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 року за № 317/6605 (далі - Методика). Відповідчем, на підставі відомостей про наявність дозвільних документів на проведення робіт з проведення детального грунтового дослідження земельних ділянок та інформації про обсяги виконаних робіт цього ж характеру (Лист ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 10.02.2014р. №259), виявлено, що локальний обсяг виконаних робіт згаданого характеру у регіоні в 2012 році становив 100 відсотків від усього обсягу, а у 2013 році - 87,80%.

Зміст домінуючого становища на ринку послуг, робіт унормовано ст.12 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Зважаючи на таке, відповідно до ст. 12 Закону України „Про захист економічної конкуренції" позивач, заперечуючи факт зайняття ним монопольного становища на ринку товару, мав довести, що він зазнає значної конкуренції з боку інших суб'єктів господарювання. Поряд з цим, документально підтверджених відомостей, які в спростовували висновки відповідача про домінуючи положення позивача у 2012 та 2013 роках матеріали справи не містять, з огляду на що, факт утримання позивачем ринку з виконання робіт з проведення детального грунтового дослідження земельних ділянок у 2012 році з часткою 100% та у 2013 році з часткою 87,80% слід визнати неспростованим.

Відповідно до п. 10.2 Методики монопольним (домінуючим) становищем суб'єкта господарювання визнається становище, коли частка одного суб'єкта господарювання на ринку перевищує 35 відсотків, якщо він не довів, що має конкурента(ів) на ринку; зазнає значної конкуренції внаслідок відсутності обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо виконання робіт, закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, відсутності бар'єрів для вступу на ринок інших суб'єктів господарювання, відсутності пільг чи інших обставин. За нормою ст. 12 Закону України „Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції. Матеріали справи таких доказів не містять.

Визначення територіальним відділенням меж ринку надання позивачем послуг з виконання робіт з проведення детального грунтового дослідження земельних ділянок, відповідає пункту 5 Методики, згідно якого товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), в межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару чи послуги до споживання іншого (п.6 Методики).

Згідно ст.36 Закону України «Про землеустрій», грунтові, геоботанічні та інші обстеження земель при здійсненні землеустрою проводяться з метою отримання інформації про якісний стан земель, а також для виявлення земель, що зазнають впливу водної та вітрової ерозії. Альтернатив платним роботам з проведення детального грунтового обстеження земельних ділянок немає, оскільки для таких послуг немає взаємозамінних.

Судом з'ясовано, що при визначенні в якості географічних (територіальних) меж ринку території Закарпатської області, територіальним відділенням межі досліджуваних регіональних ринків визначено у відповідності з розділом 6 Методики шляхом установлення мінімальної території, в межах якої можливо економічно вигідно замовляти роботи з проведення детального грунтового дослідження земельних ділянок.

Відповідно до ст. 13 Закону України „Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії або бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Зловживанням, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Оцінюючи твердження позивача про те, що встановлення ціни реалізації послуг - виконання робіт з проведення детального грунтового дослідження земельних ділянок, суд встановив наступне.

У договорах, укладених ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з юридичними особами, зокрема із ТОВ «Сонячна енергія плюс», МПП «Новатор» чи ТОВ «Солар інвест» установлено різні умови подати вартості робіт; від авансового платежу до післяплати на підставі акту здачі-приймання робіт. Надати обґрунтовані пояснення такого диференційованого відношення до споживачів послуг позивач не зміг, що не спростовує факт застосування різних умов оплати за виконані роботи а тому містить ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, відповідно до п.2 ч.2 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»

Судовим дослідженням встановлено, що при вступі у правовідносини із фізичними особами - замовниками робіт, укладались господарські договори на виконання робіт (наприклад Договір №;244а від 20.11.2012р., договір №144 від 12.07.2012р., договір №225 від 25.04.2013р., договір №432 від 02.09.2013р.) строк виконання робіт у яких обумовлено в один календарний місяць з моменту отримання повного пакету документів та авансового платежу. Умов та підстав для зміни цього обумовленого строку виконання робіт договорами із позивачем не передбачено.

Поряд з цим,у кошторисах на виконання робіт, що є додатками до згаданих договорів, установлено завищену (більше 2000 грн.), порівняно із загальною вартістю робіт(1290), вартість робіт шляхом застосування коефіцієнту строковості від 1,1 до 1,4. Дослідженням наявних у справі кошторисів установлено збільшення вартості робіт на коефіцієнт терміновості через прописане кошторисом скорочення строку виконання робіт.

Спільним Наказом Держкомзему України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 15.06.2001р. №97/298/124 затверджено розміри оплати земельно-кадастрових робіт та послуг. Згідно п.1.4.8. цього розміру, вартість робіт з грунтового обстеження ділянок площею менше 5Га становить 1290 грн. при нормі 21,5 людино-дні, що відповідає одному календарному дню. При цьому, коли розмір площі ділянки менше 5Га, до розцінок застосовується коефіцієнт 0,7, і якщо показник площі проміжний, то вартість встановлюється шляхом інтерполяції.

На думку суду, різниця між обумовленим загальним (типовим, звичайним) строком виконання робіт, передбаченим договором та терміновим строком який ліг в основу формування вартості подібної послуги є проявом самостійної, не узгодженої із замовником зміною умов договору правовим наслідком якої стало нав'язування збільшеної вартості послуги.

За загальним правилом під кошторисом розуміється фінансовий документ у якому в плановому порядку визначаються обсяги коштів на фінансування певних об'єктів, програм чи заходів з визначенням їх цільового призначення і розподілом за окремими періодами фінансування. Таким чином, кошторис до цивільно-правової угоди, як юридичне явище, не являється частиною договору, який визначає зміст його умов (ст.180 ГК України). Укладений контрагентами договір визначає зміст кошторису а не навпаки. І якщо зміст договору не вказує на терміновість виконання робіт, стягнення вартості за це без узгодження про це у договорі слід визнавати таким, що вчинено із порушенням меж можливої поведінки, передбачених ст.180 ГК України.

Детальний аналіз договорів надання послуг з виконання робіт з проведення детального грунтового дослідження земельних ділянок вказує на те, що зобов'язання виконавця робіт (позивача у справі) та умови забезпечення виконання цих обов'язків ґрунтуються на типовому строкові (1 місяць) і не передбачають ніяких негативних наслідків порушення скорочених строків, за який утримується плата з коефіцієнтом терміновості; терміновість замовлення, за який стягується збільшена ціна, взаємно не обумовлено обома сторонами договору. Належить зауважити, що доплата до встановленої ціни за виконання робіт у скорочені строки є засобом матеріального стимулювання, і отже - чинником який передбачається узгодженими умовами договору а тому не може бути предметом одностороннього рішення виконавця.

Власне зважаючи на вище приведене і вважаються неспроможними спростування позивача, щодо фактичного проведення робіт у скорочені строки. За відсутності узгодженої договором умови стимулювання терміновості, скорочення виконавцем строку виконання замовлення є його самостійною ініціативою, яка, як юридичний факт не впливає на грошові зобов'язання замовника і не може породжувати будь-яких додаткових зобов'язань для замовника в силу свого виникнення де-факто.

Зважаючи на вище приведене, дії позивача щодо встановлення та стягнення із замовників необгунтованої плати за виконані роботи з грунтового обстеження земельних ділянок слід визнати порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п.2 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку, шляхом встановлення таких цін, які не можливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Порушення законодавства про захист економічної конкуренції у відповідності до ст. 51 Закону України „Про захист економічної конкуренції" має наслідком відповідальність, встановлену законом. Згідно абзацу 2 частини 2 статті 52 Закону України „Про захист економічної конкуренції" за вчинення дій, передбачених пунктом 2 статті 50 цього Закону, на суб'єкт господарювання накладається штраф у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Отже, з огляду на викладене вище, оспорюване рішення Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України слід визнати таким, що відповідає чинному законодавству та ґрунтується на повному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі належить покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив:

1. У задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовити.

2. У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати по первісному позові покласти на позивача.

3. Стягнути з Державного підприємства «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (м.Ужгород, вул..Яроцька, 5а код 00698898) в дохід Державного бюджету України (банк отримувача ГУДКУ у Закарпатській області, МФО 812016, отримувач коштів - державний бюджет м. Ужгород 22030001; рахунок отримувача - 3002; код отримувача - 38015610) суму 1218,50 (одна тисяча шістсот дев'ять) грн. 50 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.11.2015 року.

Суддя Йосипчук О.С.