КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа№ 911/2540/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Матвєєва С.П. (представник за довіреністю), Овсянніков С.В. (директор)

від прокуратури: Галась О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного підприємства Фірми "Базальт"

на рішення господарського суду Київської області

від 02.09.2015 року

у справі № 911/2540/15 (суддя Ейвазова А.Р.)

за позовом прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Гостомельської селищної ради Київської області

до Приватного підприємства Фірма "Базальт"

про стягнення 794048,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Гостомельської селищної ради Київської області звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства "Фірма "Базальт" про стягнення 794048,89грн збитків у вигляді упущеної вигоди.

В обґрунтування заявлених вимог, прокурор посилається на ухилення відповідача від укладання договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Гостомель щодо укладення якого на адресу відповідача надсилався лист разом з проектом договору; як стверджує прокурор відповідні дії відповідача призвели до недоотримання Гостомельською селищною радою 794048,89грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 02.09.2015 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "Фірма "Базальт" в доход місцевого бюджету селища Гостомель 794048,89грн збитків. Стягнуто з Приватного підприємства "Фірма "Базальт" в доход Державного бюджету України 15880,98грн судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Приватне підприємство Фірма "Базальт" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 02.09.2015 року у справі №911/2540/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначає про те, що станом на момент винесення оскаржуваного рішення, у відповідача не існували зобов'язання сплатити на користь позивача чітко обумовлений умовами договору розмір пайового внеску; оскільки договір про пайову участь у розвитку інфраструктури селища Гостомель укладений і підписаний не був, відповідно відповідач не може відповідати за нанесення збитків у формі упущеної вигоди нібито завданих позивачеві. Також скаржник зазначив, що суд першої інстанції зробив не вірний висновок про те, що у відповідача виник безумовний обов'язок сплатити на користь позивача встановлений Гостомельською селищною радою Київської області розмір пайової участі у розвитку інфраструктури міста Гостомель, посилаючись на протокол засідання 45 сесії Гостомельської селищної ради Київської області VI скликання від 31.07.2014 р.

В судове засідання апеляційної інстанції представник позивача не з'явився.

Оскільки явка представників сторін, прокуратури у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін, прокуратури про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представника позивача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення господарського суду Київської області від 02.09.2015 року у справі №911/2540/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник прокуратури заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 02.09.2015 року у справі №911/2540/15 - без змін, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, прокуратури, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

19.12.2013 р. Інспекцією ДАБК у Київській області за №84 зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації - житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями магазинів продуктових та промислових товарів та офісних приміщень в смт. Гостомель по вул. Леніна, 73 (І черга будівництва, буд. №1, секція №1); об'єкт 3 категорії складності.

11.02.2014 р. ПП "Фірма "Базальт" звернулося з заявою щодо укладення договору про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури, що здаються в експлуатацію на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Гостомель щодо об'єкта будівництва - перша черга житлового комплексу по вул. Леніна, 73в та погодження відповідної адреси.

05.03.2014 р. Гостомельська селищна рада, розглянувши заяву відповідача на сесії 20.02.2012 р., листом за вих.№473, який отримано керівником ПП "Фірма "Базальт", надала відповідачу проект договору, запропонувала підписати його та надати відповідний договір.

Листом від 12.05.2014 р. за вих.№1119 Гостомельська селищна рада, зважаючи на відсутність згоди відповідача з розрахунком суми пайової участі у розвитку інфраструктури селища Гостомель, запропонувала відповідачу надати ряд документів для розгляду їх на засіданні профільної комісії.

28.05.2014 Гостомельська селищна рада повідомила відповідача про визначений розмір пайового внеску та запропонувала підписати договір, проект якого додається до відповідного звернення (за вих. №1338).

Листом від 03.07.2014 р. за вих.№37, відповідач повідомив про те, що має намір завершити будівництво багатоквартирного житлового будинку у першому кварталі 2016 року та просило визначити розмір пайової участі у розвитку інфраструктури смт. Гостомель та укласти відповідний договір, а також зобов'язувалось сплатити відповідні кошти до прийняття в експлуатацію багатоквартирного будинку у кількості 178 квартир з вбудованими нежилими приміщеннями №73 В по вул. Леніна в смт. Гостомель.

Як вбачається з витягу з протоколу засідання 45 сесії Гостомельської селищної ради VI скликання від 31.07.2014 р. "Про розгляд листа ПП "Фірма "Базальт" щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури селища, радою прийнято рішення про зобов'язання відповідача - ПП "Фірма "Базальт" укласти договір про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Гостомель у сумі 794048,89грн (розраховану по опосередкованій вартості).

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження укладення між сторонами договору про пайову участь у розвитку інфраструктури селища Гостомель.

Ухилення відповідача від укладення відповідного договору, як зазначив прокурор у поданому позові порушує інтереси держави та негативно впливає на повноту та своєчасність формування цільового фонду місцевого бюджету селища Гостомель.

Предметом спору у даній справі є обов'язок відповідача відшкодувати позивачу збитки, у вигляді упущеної вигоди, заподіяні ухиленням від укладення договору про пайову участь замовника, залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури, що здаються в експлуатацію. При цьому, розмір відповідних збитків визначено рівним розміру пайової участі, визначеним рішенням Гостомельської селищної ради.

Рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 24.05.2012 №426-18-VI, з метою належного утримання та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Гостомель, затверджено Положення про порядок залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Гостомель (далі - Положення), на яке у т.ч. посилається прокурор, звертаючись до суду з даним позовом.

Однак, таке рішення ради від 24.05.2012 №426-18-VI, яким затверджено положення не може бути прийнято судом до уваги з наступних підстав.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування", акти, зокрема, рад, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Отже, рішення рад є обов'язковими для виконання на відповідній території.

В силу ч. 1 ст.59 Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. При цьому, як визначено ч.5 цієї норми (у редакції, чинній на момент прийняття відповідного рішення), рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію. Також, ч.11 цієї норми зобов'язує доводити акти органів місцевого самоврядування, яким є і рада, до відома населення. Окрім того, ч.12 Закону, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Як визначено ч.1 ст.1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

При цьому, регуляторним органом, за змістом відповідної норми, є, у т.ч. орган місцевого самоврядування, тобто і позивач у тому числі.

Частиною 5 ст.12 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", визначено, що регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Отже, у разі відсутності у Гостомельської міської ради друкованого засобу масової інформації, вона мала опублікувати своє рішення у місцевих друкованих засобах масової інформації.

Між тим, як встановлено під час розгляду справи, рішення від 24.05.2012 №426-18-VI, яким затверджено відповідне Положення, оприлюднено лише на сайті селища Гостомель; доказів опублікування його у друкованих засобах масової інформації не надано.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не дотримано порядку оприлюднення відповідного рішення, в зв'язку з чим відповідний акт не можна вважати таким, що набрав чинності, а тому відповідне Положення не може бути застосовано судом.

Відносини сторін щодо залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", норми якого розповсюджують свою дію на відносини сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

При цьому, відповідно до ч. 2 вказаної статті, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Отже, Закон покладає на замовника будівництва обов'язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. При цьому, виключення із зазначеного правила, які визначені ч.4 відповідної норми, не розповсюджують свою дію на відповідача у справі.

Розмір пайового внеску, як встановлено під час вирішення спору у даній справі, визначено відповідачу у сумі 794048,89 грн. рішенням Гостомельської селищної ради, яке прийнято, як вбачається з протоколу засідання 45 сесії Гостомельської селищної ради VI скликання, 31.07.2014 та доведено до відома відповідача.

Виходячи зі змісту ч.3 ст.40 Закону, пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно з ч. 5 вказаної статті, величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Отже, розмір пайової участі визначається у договорі, як визначено частиною 5 статті 40 Закону, саме органом місцевого самоврядування і такий розмір не може встановлюватись за домовленістю сторін, а вказується у договорі у відповідності з встановленим органом місцевого самоврядування розміром.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України, договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Цими ж статтями також визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Цивільний кодекс України у ч.ч. 2, 3 ст. 22 передбачає, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, зокрема додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною (стаття 225 Господарського кодексу України).

Статтею 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України та 224 Господарського кодексу України.

Обов'язковими умовами покладання відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто, збитки - це об'єктивне зменшення яких-небудь майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходах, які він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Отже, зменшення майнових благ внаслідок невиконання зобов'язань наступає об'єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов'язань та яке ґрунтується на точних даних, безспірно підтверджуючих можливість отримання кредитором доходів у разі, якщо зобов'язання було би виконано.

З вищезазначених норм законодавства випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою.

Позовні вимоги про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку, проте вказані вимоги не підтверджені відповідними документами, зокрема укладеним між позивачем та відповідачем договору про пайову участь у розвитку інфраструктури селища, з урахуванням положень ч.5 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до якої розмір пайової участі визначається саме у договорі, у відповідності з встановленим органом місцевого самоврядування розміром.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що право Гостомельської селищної ради щодо отримання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури селища Гостомель могло бути порушено відповідачем лише у разі неналежного виконання останнім умов договору про пайову участь у розвитку інфраструктури селища та відповідно спричинити позивачу в результаті цього збитки у вигляді упущеної вигоди, проте позивачем не надано належним та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачем відповідного договору.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовна вимога про 794048,89 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Фірми "Базальт" задовольнити.

Рішення господарського суду Київської області від 02.09.2015 року у справі №911/2540/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Стягнути з Гостомельської селищної ради Київської області в дохід Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору у розмірі 15880 (п'ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 98 коп. за розгляд позовної заяви.

Стягнути з Гостомельської селищної ради Київської області на користь Приватного підприємства Фірми "Базальт" витрати по сплаті судового збору у розмірі 17469 (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят дев'ять) грн. 08 коп. за розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Київської області видати накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Матеріали справи №911/2540/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко