ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.11.2015 Справа № 905/2197/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Подколзіної Л.Д.,

при секретарі судового засідання Паніної Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь Дніпропетровської області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»», м. Маріуполь Донецької області

про стягнення 229 109,85 грн.

за участі уповноважених сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю № 299-4016 від 31.12.2014р.

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь Дніпропетровської області, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»», м. Маріуполь Донецької області, суми пені у розмірі 218 199,85 грн. та 3% річних у розмірі 10 910 грн. (Всього 229 109,85 грн.).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 151501/1406392 від 05.12.2014р. в частині порушення строків оплати, внаслідок чого нараховані штрафні санкції.

На підтвердження своїх вимог позивачем представлено копії вказаного договору, копії специфікацій до договору, копії рахунків, копії залізничних накладних, копії підтверджуючих документів відправлення (електронною адресою) рахунків відповідачу, копію довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про надходження коштів від відповідача на рахунок підприємства позивача.

21 жовтня 2015 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовної заяви заперечував, посилаючись на безпідставність її вимог, оскільки прострочення відповідачем платежів було незначним, а нараховані штрафні санкції є високими у порівнянні з можливими збитками позивача. Посилався на той факт, що у підприємства погіршилось фінансове становище у звязку з проведенням на його території антитерористичної операції.

Разом із відзивом на позовну заяву відповідач подав заяву, на підставі п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу (надалі по тексту - ГПК України), про зменшення розміру штрафних санкцій на 80% від суми, що підлягає стягненню з нього та заяву, на підставі п.6 ч.1 ст.83 ГПК України, про відстрочення виконання рішення до 21.10.2017р., оскільки відповідач знаходиться у тяжкому фінансовому становищі, що підтверджується балансом (звітом про фінансовий стан) на 30.06.2015р., наказом № 53 від 05.02.2015р.

21 жовтня 2015 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Суд продовжив строки розгляду справи на 15 днів.

Слухання справи відкладалось.

Позивач у судовому засіданні категорично заперечував проти відстрочення виконання рішення, також посилаючись на скрутне фінансове становище підприємства. Але погодився на часткове зменшення розміру пені.

Відповідач в судові засідання жодного разу не з'явився.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а неявка без пояснення причин представників належним чином повідомлених сторін не перешкоджає вирішенню спору та не може вважатись підставою для відкладання розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши надані суду докази в порядку ст.43 ГПК України, суд

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь Дніпропетровської області , (надалі по тексту постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь»», м. Маріуполь Донецької області, (надалі по тексту - покупець) укладений договір поставки № 151501/1406392, згідно умов якого постачальник зобовязався передати у власність товар, а покупець зобовязався прийняти та оплатити феросплави відповідно до п.3.4. договору, протягом строку з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2015 року на умовах, кількості та строки, зазначені в специфікаціях до договору, що є невідємною його частиною.

Згідно п.2.3. договору, датою поставки товару, при постачанні залізничним транспортом, вважається дата штемпелю на залізничній накладній станції вантажовідправника.

Відповідно п.3.4. договору, покупець здійснює оплату товару, що поставляється, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) банківських днів від дати поставки товару.

На виконання умов договору сторонами підписані специфікації №№ 14, 15 від 01.04.2015р.

За вказаними специфікаціями сторони погодили поставку продукції із зазначенням її найменування, кількісних та якісних показників, ціни, строків поставки. Специфікації підписані обома сторонами без зауважень та скріплені печатками.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови.

Відповідно до ч.1 ст.67 Господарського кодексу України (далі: ГК України) відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Таким чином, на підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обовязок поставити товар, а у відповідача прийняти та оплатити його.

У відповідності до вищевказаного договору та специфікацій №№ 14, 15, за залізничними накладними та рахунками до них позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 18 385 354,71 грн.

Довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» № Е.21.0.0.0/4-41627 від 24.06.2015р. підтверджено надходження від відповідача коштів на рахунок позивача, а саме: за рахунком № 199275 від 07.04.2015р. відповідач перерахував кошти у повному розмірі 05.06.2015р. (прострочення оплати 10 днів), № 199337 від 09.04.2015р. 10.06.2015р. (прострочення оплати 13 днів), № 199539А1 від 20.04.2015р. частково 10.06.2015р. (прострочення оплати 4 дні) та частково 12.06.2015р. (прострочення оплати 2 дні), № 199561 від 22.04.2015р. 12.06.2015р. (прострочення оплати 2 дні), № 199605 від 22.04.2015р. 16.06.2015р. (прострочення оплати 2 дні), № 199665 від 24.04.2015р. 15.06.2015р. (прострочення оплати 3 дні), № 199842 від 30.04.2015р. 02.07.2015р. (прострочення оплати 14 дні).

У звязку з тим, що відповідачем порушені строки виконання грошового зобовязання позивачем заявлені вимоги щодо стягнення пені у сумі 218 199,85 грн. та 3% річних у сумі 10 910 грн.

Оцінюючи вимоги позивача в цій частині господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання грошового обовязку з оплати вартості товару підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

В силу статей 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п.7.6. договору, у разі порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених даним договором, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Отже, сторонами самостійно узгоджено розмір пені та здійснений позивачем розрахунок, який не суперечить вимогам Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, тобто з урахуванням шестимісячного терміну, а також який не перевищує розміру подвійної облікової ставки НБУ.

У відповідності до представленого позивачем розрахунку пеня складає 218 199,85 грн.

Разом з тим, п.3 ст.83 ГПК України встановлено, що господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Приписами ч.3 ст.551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд враховує те, що грошове зобовязання відповідач виконав у повному обсязі, прострочення є не значним - від 1 дня до 4 днів, вимоги позивача про стягнення окрім пені у сумі 218 199,85 грн. також й 3% річних у суму 10 910 грн. Крім того, суд враховує той факт, що спірний договір був укладений в кінці 2014 року, а виконання його відбувалось вже в 2015 року, тобто коли на території Донецької області проводилась антитерористична операція і ці події вплинули на фінансовий стан підприємства. Тому суд приходить до висновку про можливість зменшення пені на 50%, що виходить у сумі 109 099,93 грн.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобовязання в не залежності від наявності вини в його діях.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

З урахуванням того, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування 3% річних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, визначених в п. 3.4. договору, наданий арифметично обґрунтований розрахунок річних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 10 910 грн. в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, суд відхиляє з огляду на наступне:

Законодавець визначає, що господарський суд на підставі статті 121 ГПК України має право за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за власною ініціативою, однак не зобов'язаний у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як зазначається у п.7.2 Постанови, Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вирішуючи питання про відстрочення виконання рішення, на підставі ст.121 ГПК України, господарські суди повинні встановлювати матеріальні інтереси обох сторін, оскільки невиконання протягом тривалого часу рішення суду порушують матеріальні інтереси позивача та також може призвести до негативних наслідків для нього.

Слід зазначити, що погіршення показників прибутковості відповідача, не є підставою для звільнення його від виконання його зобов'язань, оскільки відповідно до ст.42 ГК України, підприємництво - це діяльність на власний ризик. Крім того, невиконання відповідачем своїх зобов'язань призводить до погіршення фінансового стану позивача.

Заявником не вказується вагомої причини, яка ускладнює виконання рішення, а також не додано до заяви про виконання рішення жодного вагомого доказу в підтвердження того, що рішення по даній справі може бути виконано до 21.10.2017р.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 525, 526, 551, 612, 625 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, п.3 ст.83, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь Дніпропетровської області, до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»», м. Маріуполь Донецької області, про стягнення 229 109,85 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь Донецької області, (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, 1, , ІПН 95, п/р 7612 у ПАТ «ПУМБ» м. Донецьк, МФО 334851) на користь Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»», м. Маріуполь Донецької області, (87500, Донецька область, м. Маріуполь, Орджонікідзевський район, вул. Лепорського, буд. № 1, п/р 6445 у ПАТ «ПУМБ» м. Донецьк, МФО 334851, код. ) суму пені у розмірі 109 099,93 грн., 3% річних у розмірі 10 910 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 436,65 грн.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 30.11.2015р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.12.2015р.

Суддя Л.Д. Подколзіна