ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.09.2015 Справа № 905/420/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В., суддів Бокової Ю.В., Харакоза К.С. при секретарі судового засідання Вороніній О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: - ОСОБА_1 за довіреністю від 11.08.2015 року № 1084/2

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбас-Анко", м.Донецьк

про стягнення заборгованості в сумі 72090,59 грн., вилучення майна.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг», м. Київ (далі-Позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбас-Анко», м. Донецьк (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за лізинговими платежами в сумі 32500 грн., пені в сумі 11363,33грн., 30% річних в сумі 10347,35 грн., інфляційних втрат в сумі 17879,91 грн., про вилучення та передачу позивачу предмету лізингу транспортного засобу вантажного автомобілю самоскиду DAF FAD FC 85, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, заводський номер XLRAD85МСОЕ946819.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем грошових зобов'язань за договором фінансового лізингу №120919-29/ФЛ-Ю-А від 19 вересня 2012 року, на факт його припинення внаслідок відмови Позивача від договору та ухилення Відповідача від повернення переданого у лізинг транспортного засобу.

Нормативно свої вимоги Позивач обґрунтовує ст.ст. 214, 525, 526, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.7,10.11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 1,2,12,13,15,54,58,66,67,83 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не з'явився.

У відзиві на позовну заяву зазначив про настання обставин непереборної сили (проведення АТО на території м. Донецька, де останній проводить господарську діяльність, що є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобовязань зі сплати лізингових платежів, а відтак і від повернення предмета лізингу на підставі приписів Закону України про «Про тимчасові заходи на період проведення АТО.

Також зазначив про неможливість користування предметом лізингу через йог знаходження в зоні проведення АТО. Надав заперечення щодо отримання відмови Позивача від договору лізингу.

18.08.2015 року через канцелярію суду відповідач надав клопотання щодо витребування у оператора поштового звязку ПП «КК Вельт ОСОБА_2 Волдвайд» докази отримання директором ТОВ «Донбас Анко» ОСОБА_3 поштового листа № 1844 про відмову від договору лізингу від 24.10.2014 року, яке судом задоволено.

Cуд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а неявка належним чином повідомленого Відповідача і ненадання ним витребуваних документів у світлі достатності наданого судом часу для реалізації процесуальних прав останнім відповідно до приписів ст.ст. 4-3, 22, 33 Господарського процесуального кодексу України істотним чином не впливають на таку кваліфікацію.

Заслухавши у судовому засіданні представника Позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг" (Лзингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Донбас-Анко" (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №120919-29/ФЛ-Ю-А (далі - Договір) з додатком до договору «Загальні умови договору», за яким Лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння і користування предмет лізингу вантажний автомобіль DAF (за специфікацією, яка є додатком до договору), а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах договору (п.1.1. Загальних умов, п.3 Договору).

Умовами статті 2 загальних умов сторони передбачили порядок здійснення розрахунків.

Усі платежі за договором Лізингоодержувач зобовязаний здійснювати в національній валюті України відповідно до графіку та Загальних умов шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості предмета лізингу, винагороду (комісію) (п.2.2 Загальних умов).

Всі чергові Лізингові платежі, відповідно до графіку та загальних умов, Лізингоодержувач сплачує у число сплати в кінці кожного періоду лізингу (п.2.4. Загальних умов).

За прострочення оплати лізингових платежів встановлена відповідальність Лізингоодержувача у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочки, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочки, нарахування якої припиняється через дванадцять місяців від дня, коли сплата мала відбутися (п.п.7.1.1 Загальних умов).

Пунктом 2.7 договору передбачено, що у разі прострочення сплати лізингових платежів, на підставі ст.625 ЦК України сторони погодили сплату 30 процентів річних від простроченої суми протягом всього періоду існування простроченої заборгованості.

За змістом п.6.6 Загальних умов Лізингодавець має право у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити предмет лізингу у випадках, передбачених пунктами 6.1.1. 6.1.4 загальних умов. Пунктом 6.1.1 визначена така умова, як Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленому в цьому договорі.

Аналогічне право Лізингодавця на повернення предмету лізингу за умови прострочення оплати Лізингоодержувачем більше 30 календарних днів передбачено п.6.9 загальних умов.

Вилучення предмету лізингу у Лізингоодержувача здійснюється в наступному порядку: (п.п.6.6.1 загальних умов) Лізингодавець надсилає Лізингоодержувачу повідомлення про відмову від Договору та вилучення предмета лізингу із зазначення строку та місця його передачі Лізингодавцю в межах України. Лізингоодержувач зобовязаний за свій рахунок, протягом строку, встановленому в повідомленні про вилучення предмета лізингу, повернути предмет лізингу Лізингодавцю.

Відповідно до Акту від 28 вересня 2012 року прийому-передачі предмета лізингу в користування за Договором Лізингодавець передав, а Лізингоодержувач прийняв вантажний автомобіль самоскид DAF FAD FC 85, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, заводський номер XLRAD85МСОЕ946819.

Листом №1844 від 24.10.2014р. Позивач повідомив Відповідача про відмову в односторонньому порядку від договору фінансового лізингу №120919-29/ФЛ-Ю-А від 97.09.2012р., посилаючись на п.6.1.1, 6.6.1, 6.6.4 договору, ч.2 ст. 7, п.п.3.,4 ч.2 ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг», обґрунтовуючи це порушенням зобов'язання щодо сплати лізингових платежів більше ніж на 30 днів, та у зв'язку з цим просить повернути предмет лізингу за договором Лізингодавцю в строк до 09-00 год. 04 листопада 2014 року за адресою в м. Києві.

Посилаючись на несплату Відповідачем лізингових платежів за Договором в повному обсязі, а також невиконання умов щодо повернення предмету лізингу, Позивач просить стягнути суму заборгованості за лізинговими платежами в сумі 32500 грн., пені в сумі 11363,33грн., 30% річних в сумі 10347,35 грн., інфляційних втрат в сумі 17879,91 грн. та вилучити та передати позивачу предмету лізингу транспортного засобу вантажного автомобілю самоскиду DAF FAD FC 85, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, заводський номер XLRAD85МСОЕ946819 вартістю 365208,28 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у примусовому спонуканні до виконання прострочених грошових зобов'язань за договором фінансового лізингу та спонуканні до примусового виконання обов'язку з повернення майна внаслідок припинення договорів лізингу в односторонньому порядку.

Дослідивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором фінансового лізингу, який підпадає під правове регулювання норм Закону України «Про фінансовий лізинг», а також статей 806-809 ЦК України та статті 292 ГК України.

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона передає другій стороні у користування майно на певний строк і за встановлену плату.

Як встановлено ч.2 ст.1, п.2 ч. 2 ст. 11 Закону України „Про фінансовий лізинг", ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 292 Господарського кодексу України за користування майном на умовах фінансового лізингу лізингоодержувач має сплачувати лізингові платежі.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між Позивачем та Відповідачем договір є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи відповідач свої зобов'язання за Договором фінансового лізингу належним чином не виконував, лізингові платежі сплачував не в повному обсязі, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, що підтверджується матеріалами справи.

Будь-яких доказів у підтвердження відсутності заборгованості Відповідачем всупереч ст.ст. 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України належних у розумінні ст. 34 цього Кодексу до матеріалів справи не надано.

Зважаючи на той факт, що на момент розгляду справи відповідачем не надано до матеріалів справи доказів сплати заборгованості за договором у повному обсязі, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за лізинговими платежами в сумі 32500 грн. підлягають задоволенню.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом і інфляційної індексації за весь період прострочення.

Враховуючи домовленість сторін щодо сплати 30 процентів річних від простроченої суми протягом всього періоду існування простроченої заборгованості, перевіривши арифметичні розрахунки позовних вимог щодо 30% річних за період з 26.05.2014р. 25.05.2015р., суд зазначає про наявну помилку, а саме: на суму боргу в розмірі 32500 грн. нараховані відсотки двічі за період з 26.05.2014р. по 10.06.2014р.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнення з Відповідача 30 % річних від простроченої суми в розмірі 9 919,95 грн.

Враховуючи, що розмір інфляційної індексації за період з 26.05.2014р. по 25.05.2015р. в сумі 17879,91 грн. є правильним, суд дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки, що узгоджується із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи, що домовленість Позивача та Відповідача про застосування пені у разі прострочення оплати лізингових платежів сформульована безпосередньо у п. 7.1.1. договору, вимоги ст. 547 Цивільного кодексу України стосовно форми правочинну щодо забезпечення виконання зобовязання, видом якого у розумінні ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України є неустойка, у розглядуваному випадку дотримані.

При цьому, суд враховує домовленість сторін щодо припинення нарахування пені через дванадцять місяців від дня, коли сплата мала відбутися.

Здійснивши перевірку арифметичного розрахунку пені за період з 26.05.2014р. по 25.05.2015р., суд встановив помилку, а саме: на суму боргу в розмірі 32 500 грн. нарахована пеня двічі за період з 26.05.2014 року по 10.06.2014 року. Таким чином, суд вважає обґрунтованою суму нарахування пені за зазначений період в розмірі 11 092, 64 грн.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, що має наслідком відповідно повну чи часткову зміну умов зобов'язання, або його припинення.

Пунктом 6.6 Загальних умов Договору лізингу визначено право Лізингодавця у односторонньому порядку відмовитись від договору та вилучити предмет лізингу у випадку, якщо Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленому в цьому договорі.

Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, вимога договору щодо сплати лізингових платежів Відповідачем порушена, прострочення платежу становить більш ніж 30 календарних днів та заборгованість в повному обсязі не погашена, на спростування чого Відповідачем жодних доказів не надано.

Як встановлено ч. 3 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

За приписами ч. 2 ст. 782 Цивільного кодексу України, який може застосовуватись до спірних правовідносин в силу приписів ч.2 ст.806 цього кодексу та ч.1 ст.2 Закону, договір вважається розірваним з моменту одержання повідомлення про відмову від нього.

В матеріалах справи наявний лист ПП «КК»ОСОБА_2 Ворлдвайд», який підтверджує вручення відправлення, а саме листа Позивача від 24.10.2014р. № 1844 про відмову в односторонньому порядку від договору фінансового лізингу представнику Відповідача ОСОБА_3

Отримання зазначеного листа відповідачем підтвержується наявною в матеріалах справи копією накладної IDAW025324, з якої вбачається що поштове відправлення отримано ОСОБА_3 28.10.2015 року об 18:00 год, доказом чого є особистий підпис останнього.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що договір фінансового лізингу № 120919-29/ФЛ-Ю-А від 19.09.2012р. є розірваним з моменту отримання відповідачем вищевказаного повідомлення, а саме з 28 жовтня 2014 року.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингоодержувач зобов'язаний у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

За таких обставин Відповідач не мав правових підстав ухилятися від повернення Позивачеві отриманого ним в перебігу лізингових правовідносин транспортного засобу. Неповернення предмета лізингу Позивачу за актом приймання-передачі є порушенням відповідних зобов'язань з боку Відповідача у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України.

Між тим, до матеріалів справи на надано належного у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказу, який би свідчив про повернення Відповідачем предмета лізингу Позивачу.

Викладене зумовлює висновок суду про задоволення позовних вимог в цій частині.

Суд вважає безпідставним твердження Відповідача про порушення ним зобов'язань за договором лізингу внаслідок дії обставин непереборної сили.

Пунктом 8.1 загальних умов договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання зобов'язання або невиконання своїх обов'язків за Договором, якщо вказані затримки чи невиконання виникли в наслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) До обставин непереборної сили належать: війна, страйки, пожежі, вибухи, повені чи інші стихійні лиха, дії чи бездіяльність органів влади або управління України чи інших країн, які безпосередньо впливають на виконання Сторонами їх обов'язків за Договором.

Відповідно до п.п. 8.2, 8.3 загальних умов договору Сторони забов'язані письмово, не пізніше 10 (десяти) діб з моменту настання обставин непереборної сили, повідомити одна одну про настання таких обставин, якщо вони перешкоджають належному виконанню цього Договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово- промислової палати України. Якщо обставини, вказані в п. 8.1 Загальних умов, продовжують діяти впродовж 3 (тридцяти) днів з часу їх виникнення, то Сторони проведуть переговори, щоб обговорити заходи, які слід вжити. У випадку якщо на протязі наступних 10 (десяти) днів Сторони не зможуть домовитися, то Лізингодавець може прийняти рішення про вилучення Предмету лізингу Лізингодавцю на протязі 15 (п'ятнадцяти) днів з моменту прийняття такого рішення, при цьому усі раніше сплачені Лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають.

Відповідачем не надано суду доказів письмового повідомлення Позивача про настання форс-мажорних обставин протягом визначеного договором десятидібного строку з моменту настання таких обставин.

Крім того редакція ст. 14 Закону України «Про торгово -промислові палати в Україні» станом на отримання відповідачем висновку Донецької торгово -промислової палати № 2399/1 12.12-03 від 26.09.2014 року передбачала засвідчення форс мажорних обставин лише Торгово - промисловою палатою України.

Тому суд не приймає цей доказ в якості належного та допустимого.

Відповідно до вимог ст. 84 ГПК України у рішенні за результатами розгляду позову про забов'язання виконати певну дію суд має вказати строк вчинення відповідної дії.

Су дійшов висновку про необхідність встановлення строку повернення майна протягом 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України понесені Позивачем судові витрати стягуються з Відповідача.

При цьому суд зазначає, що Позивачем сплачений судовий збір в більшому розмірі, ніж це передбачено Законом України «Про судовий збір» за вимогу про вилучення майна, яка є немайновою вимогою і за якою судовий збір має бути сплачений в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, а саме в розмірі 1218,00 грн.

Таким чином, з відповідача стягуються судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 045,00 грн., оскільки саме в цьому розмірі він мав бути сплачений Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49, 58, 66, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЕЙБІ Лізинг", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбас-Анко", м. Донецьк про стягнення заборгованості в сумі 72090,59 грн., вилучення майна задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбас-Анко» (83007, м. Донецьк, проспект Київський, 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЕЙБІ Лізинг» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літ. «Б», ) прострочену заборгованість за лізинговими платежами в сумі 32 500 грн., пеню в сумі 11 092,64 грн., 30% річних в сумі 9 919,95 грн., інфляційні втрати в сумі 17 879,91 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Вилучити у Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбас-Анко» (83007, м. Донецьк, проспект Київський, 68, ) та передати Товариству з обмеженою відповідальністю "ВІЕЙБІ Лізинг" (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літ. «Б», ) протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили предмет лізингу, а саме вантажний автомобіль DAF FAD FC 85, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, заводський номер XLRAD85MCOE946819.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЕЙБІ Лізинг", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбас-Анко", м. Донецьк - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбас-Анко» (83007, м. Донецьк, проспект Київський, 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЕЙБІ Лізинг» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літ. «Б», ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 045,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Головуючий суддя О.В. Чернова

Суддя Ю.В. Бокова

Суддя К.С. Харакоз

У судовому засіданні 22 вересня 2015р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складено та підписано 23 вересня 2015р.