ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015р. Справа№ 914/3695/15

Суддя О.Запотічняк при секретарі М.Зубрицькій розглянула справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Три ведмеді, м.Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова мережа Барвінок, м.Львів,

про: стягнення 345 915,55 грн.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1 - представник;

Від відповідача: ОСОБА_2 - представник;

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю Три ведмеді звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова мережа Барвінок про: стягнення 389 247,78грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він на виконання умов договору від 10.12.2014р. №ТП-193 поставив відповідачу товар морозиво, заморожені продукти, однак відповідач отриманий товар не оплатив в повному обсязі.

Просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 345 915,55 грн. з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Обставини справи: Розглянувши подані матеріали суд визнав їх достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 29.10.2015 року порушив провадження у справі та призначив судове засідання на 17.11.2015року.

10.11.2015р. позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 345 915,55 грн. за період з 01.05.2015р. по 31.07.2015р. Зазначив, що відповідачем було здійснено повернення частини товару та оплачено частину накладних за період з 01.05.2015р. по 20.05.2015р.

Також позивач надав суду акт зведених взаєморозрахунків за простроченою заборгованістю за період з 01.05.2015р. по 21.10.2015р. згідно якого заборгованість відповідача становить 345 915,55 грн.

11.11.2015р. позивач подав через канцелярію суду докази направлення акту взаєморозрахунків відповідачу, письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України, або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, нема справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та нема рішення цих органів з такого спору та докази перебування позивача в ЄДР ЮО та ФОП.

В судове засідання 17.11.2015р. зявився представник позивача, просив суд прийняти заяву про зменшення розміру позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

Розгляд справи було відкладено на 01.12.2015р.

27.11.2015р. позивач подав через канцелярію суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТзОВ «ТМ «Барвінок» що знаходяться на його розрахункових рахунках у банківських установах в межах ціни позову 389 247,78 грн. та судових витрат в сумі 5 838,72 грн.

В судове засідання 01.12.2015р. зявилися представники сторін, надали пояснення по суті спору.

Представник позивача пояснив, що ТзОВ «Три Ведмеді» на виконання умов договору від 10.12.2014р. №ТП-193 поставило відповідачу товар морозиво та заморожені продукти, однак відповідач отриманий товар не оплатив в повному обсязі. Заборгованість відповідача становить 345 915,55 грн.

Також представник позивача просив суд задоволити заяву про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи подану заяву посилається на те, що за останній період Господарським судом Львівської області порушено понад 10 справ щодо неналежного виконання ТзОВ «ТМ «Барвінок» своїх договірних зобовязань відносно юридичних осіб, що свідчить про нестабільну фінансову ситуацію відповідача. Також представник вважає, що з метою ухилення від реального виконання судових рішень за позовами контрагентів, відповідач має реальну можливість відчужити належне йому майно та вивести грошові кошти, у звязку з чим виконання рішення по даній справі стане неможливим.

Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, вважає що сума заборгованості мала б бути зменшена на вартість послуг наданих ТзОВ «ТМ «Барвінок» згідно умов додаткового договору від 10.12.2014р. №3 про надання послуг для збільшення обсягів реалізації товару. Також представник стверджує, що позивачем при здійсненні розрахунків не були враховані повернення товару.

Проти задоволення заяви про забезпечення позову представник відповідача заперечив, вважає, що наявність судових спорів з іншими субєктами господарювання жодним чином не свідчить про неможливість виконання відповідачем рішення суду по даній справі в майбутньому а відповідач не має намірів відчужувати належне йому майно.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

10.12.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Три ведмеді (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Торгова мережа «Барвінок (покупець) було укладено договір №ТП-193 за умовами якого постачальник зобовязався передавати у власність покупця товар (морозиво, заморожені продукти) на підставі замовлень покупця, а покупець зобовязався приймати товар та оплачувати його.

Згідно із п. 9.1 договору, він набуває чинності з 01.01.2015р. та діє до 31.12.2015р.

Відповідно до п.2.1 договору, сторони погодили, що постачання товару здійснюється силами та за рахунок постачальника, на умовах DDР у редакції «Інкотермс» 2010 року.

Постачальник зобовязаний поставляти і передавати у власність покупцю товари з усією товаросупровідною документацією, яка вимагається відповідно до чинного законодавства України у разі поставки відповідного виду товару (п. 2.5 договору).

Згідно із ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Позивач належним чином виконував взяті на себе договірні зобовязання та поставляв відповідачу обумовлену договором продукцію. Так, на виконання умов договору, в період з 01.05.2015р. по 31.07.2015р. позивач поставив відповідачу товару на загальну суму 389 743,08 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с. 101-247 Т І, а.с 1-215 Т-ІІ, а.с. 1-7,90 Т-ІІІ).

Відповідно до п. 3.3 договору, покупець зобовязаний сплатити вартість поставленої партії товару протягом 80 календарних днів з моменту отримання покупцем товару від постачальника за умови своєчасного надання постачальником всіх передбачених цим договором та чинним законодавством України належно оформлених документів на поставлений товар. У випадку несвоєчасного надання постачальником відповідних документів на товар, термін розрахунків продовжується на відповідну кількість днів протермінування, але не менше ніж до дати надання відповідних документів у повному обсязі.

З наведеного вбачається, що кінцевий термін оплати вартості товару отриманого згідно накладних від 01.05.2015р. настав 20.07.2015р., а за товар отриманий 31.07.2015р. кінцевий термін оплати настав 19.10.2015р.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак відповідач виконав взяті на себе зобовязання частково. Станом на дату подання позову до суду за відповідачем числиться заборгованість в сумі 345 915,55 грн.

Представник відповідача заперечуючи позовні вимоги стверджує, що позивачем при здійсненні розрахунків не були враховані повернення товару.

Однак такі твердження не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

Як вбачається з долученого позивачем до справи акту зведення взаєморозрахунків за простроченою заборгованість за період 01.05.2015р.-21.10.2015р., станом на 01.05.2015р. за відповідачем числилась заборгованість в сумі 213 530,99 грн.

Згідно долучених до справи видаткових накладних, в період з 01.05.2015р. -31.07.2015р. позивач поставив відповідачу товар на суму 389743,08 грн.

Протягом травня жовтня 2015р. відповідачем було погашено заборгованість в сумі 208033,79 грн.

Таким чином, 213 530,99+389743,08-208033,79=395 240,28 грн.

В той же час позивачем заявлено до стягнення заборгованість в сумі 345 915,55 грн., що свідчить про врахування позивачем під час розрахунку заборгованості вартості товару який був повернений відповідачем.

Не беруться судом до уваги також твердження відповідача про те, що сума заборгованості мала б бути зменшена на вартість послуг наданих ТзОВ «ТМ «Барвінок» згідно умов додаткового договору від 10.12.2014р. №3 про надання послуг для збільшення обсягів реалізації товару. Відповідачем не надано суду жодних доказів надання послуг за умовами додаткового договору, їх вартості та проведення їх взаємозаліку.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в сумі 345 915,55 грн.

Щодо заяви позивача про забезпечення позову суд зазначає наступне.

Позивач просить суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТзОВ «ТМ «Барвінок» що знаходяться на його розрахункових рахунках у банківських установах в межах ціни позову 389 247,78 грн. та судових витрат в сумі 5 838,72 грн.

Подану заяву позивач обґрунтовує тим, що за останній період Господарським судом Львівської області порушено понад 10 справ щодо неналежного виконання ТзОВ «ТМ «Барвінок» своїх договірних зобовязань відносно юридичних осіб, що свідчить про нестабільну фінансову ситуацію відповідача. Також представник вважає, що з метою ухилення від реального виконання судових рішень за позовами контрагентів, відповідач має реальну можливість відчужити належне йому майно та вивести грошові кошти, у звязку з чим виконання рішення по даній справі стане неможливим.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, Господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011р. №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути,зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для

задоволення відповідної заяви.

В той же час, як вбачається із заяви позивача, він лише припускає можливість реалізації відповідачем належного йому майна з метою ухилення від реального виконання судових рішень за позовами контрагентів, однак позивач не надає жодних доказів того, що відповідачем вчиняються певні дії спрямовані на реалізацію належного йому майна.

Зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів наявності обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, суд прийшов до висновку, що заява до задоволення не підлягає.

Окрім того суд звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову у справах майнового характеру спрямовані на збереження майна яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, та може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або

скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01.09.2015р., за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, судовий збір сплачується в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

При поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 5 838,72 грн. що становить 1,5% від ціни позову - 389 247,78 грн.

В ході розгляду справи позивачем було зменшено розмір позовних вимог (ціну позову) до 345 915,55 грн. а відтак судовий збір повинен становити 5 188,73 грн.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на викладене позивачу слід повернути зайво сплачений ним судовий збір в сумі 649,99 грн.

Витрати позивача по сплаті судового збору у відповідності до ст. 49 ГПК України суд покладає на винну сторону відповідача в сумі в сумі 5188,73грн.

Керуючись ст.ст.28, 33, 43, 44, 48, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова мережа «Барвінок (79040, м.Львів, вул. Городоцька,359, ідентифікаційний код: 35621418) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Три Ведмеді (02099, м.Київ, вул. Зрошувальна,7, ідентифікаційний код: 31450478) 345915,55 грн. боргу та 5188,73 грн. судового збору.

3. Видати ухвалу на повернення Товариству з обмеженою відповідальністю Три Ведмеді (02099, м.Київ, вул. Зрошувальна,7, ідентифікаційний код: 31450478) з державного бюджету України судового збору.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

5. Рішення суду може бути оскаржено згідно ст.ст. 91-95 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 03.12.2015р.

Суддя Запотічняк О.Д.