КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р. Справа№ 910/21154/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: Черняк А.А. (представник за довіреністю)

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився (представник за довіреністю)

від відповідача-3: не з'явився (представник за довіреністю)

від відповідача-4: не з'явився

від відповідача-5: Семеній О.М. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

на рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року

у справі № 910/21154/14 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

до 1) Приватного підприємства "Бренд Оптик"

2) Приватної агрофірми "Єрчики"

3) Приватного сільськогосподарського підприємства "Сокільча"

4) Дочірнього підприємства "Запоріжжя-агро"

5) Дочірнього підприємства "Ілліч-агро Донбас" Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Бренд Оптик", Приватної агрофірми "Єрчики", Приватного сільськогосподарського підприємства "Сокільча", Дочірнього підприємства "Запоріжжя-агро" та Дочірнього підприємства "Ілліч-агро Донбас" Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про визнання права власності.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року у справі №910/21154/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням господарського суду, Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року у справі №910/21154/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. При цьому, скаржник вказує на те, що позивачем вірно обрано спосіб захисту шляхом подання позовної заяви про визнання права власності, у відповідності до ст. 392 ЦК України, з огляду на те, що відповідачі не визнають права власності. Договори, укладені про відчуження спірної техніки, що є речовими доказами у справі є нікчемними, тому вони не спричинили будь-яких правових наслідків, в тому числі і наслідків набуття права власності на дану техніку. Службові особи Приватного підприємства "Бренд Оптик" не мали права її відчужувати. Також скаржник вважає, що на вказаний спір не застосовуються строки позовної давності.

22.10.2015 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача-4 надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому відповідач-4, зокрема зазначає, що ДП "Запоріжжя-агро" є належним власником рухомого майна - трактору колісного ХТЗ-17221, зав.№1167 за договором купівлі-продажу від 16.01.2014 р., витребування майна заборонено законом; висновок суду, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту порушеного права є вірним, що є самостійною підставою для залишення судом позову ДПАТ "НАК "Украгролізинг" без задоволення, вважає, що власник може звернутися з відповідним позовом про відшкодування збитків до особи, що здійснила неправомірне відчуження майна власника, і в даному випадку вирок суду по обвинуваченню посадових осіб ПП "Бренд Оптик" буде мати преюдиційне значення для суду.

27.10.2015 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача-5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-5, зокрема зазначає, що позивачем не підтверджено своє право власності на рухоме майно - трактор, який належить відповідачу-5; підтримує висновок суду про те, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту порушеного права, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності відповідно до ст. 392 ЦК України і правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог; також на думку відповідач-5 позовні вимоги не підлягають задоволенню через сплив позовної давності.

20.11.2015 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначив зокрема, що він звернувся з позовною заявою не з метою набуття права власності на спірну техніку, а його підтвердження, оскільки право власності не визнається відповідачами; не зважаючи на норми Закону України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним законом і передбачає повернення предмету лізингу після закінчення строку користування та розірвання договору лізингу незалежно від сплати в повній мірі лізингових платежів, суд першої інстанції поставив в залежність набуття права власності від сплати відшкодування шкоди службових осіб відповідача-1 у кримінальній справі.

18.11.2015 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача-5 надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання апеляційної інстанції 02.12.2015 р. представники відповідача-1, відповідача-2, відповідача-3, відповідача-4 не з'явилися.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представників відповідача-1, відповідача-2, відповідача-3, відповідача-4.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року у справі №910/21154/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача-5 заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року у справі №910/21154/14 - без змін, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-5, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

18.03.2005 р. між ВАТ "Могилів-Подільський машинобудівний завод ім. С.М. Кірова", як продавцем, та Відкритим акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (в подальшому перейменоване на Державне публічне акціонерне товариство "Украгролізинг"), як покупцем, було укладено Договір поставки №05-237, відповідно до п.1.1, п.1.2 якого постачальник зобов'язується передати у встановлені договором строки машини, устаткування, обладнання, іншу техніку, щодо якої немає обмежень надання її в лізинг та включеної Міністерством аграрної політики України до переліку сільськогосподарської техніки та обладнання для агропромислового комплексу, закупівля яка фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України. Товар передається у власність покупця з метою його передачі в фінансовий лізинг третім особам.

08.06.2005 р. між ВАТ "Харківський тракторний завод", як продавцем, та позивачем, як покупцем, укладено Договір поставки №05-555, відповідно до п.1.1, п.1.2 якого постачальник зобов'язується передати у встановлені договором строки машини, устаткування, обладнання, іншу техніку, щодо якої немає обмежень надання її в лізинг та включеної Міністерством аграрної політики України до переліку сільськогосподарської техніки та обладнання для агропромислового комплексу, закупівля яка фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України. Товар передається у власність покупця з метою його передачі в фінансовий лізинг третім особам.

Згідно п.2.1 вказаних Договорів поставки, позивач придбаває у власність товар у постачальника, згідно Порядку використання коштів державного бюджету, що спрямовуються на придбання вітчизняної техніки і обладнання для агропромислового комплексу на умовах фінансового лізингу та заходи по операціях фінансового лізингу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 р. №1904, з метою надання у користування на визначений строк лізингоодержувачу на умовах договору лізингу.

Додатками №1 до вищезазначених договорів поставки включено ПП "Бренд Оптик" у перелік лізингоодержувачів згідно договорів поставки.

01.06.2005 р. позивач уклав з відповідачем-1 Договір фінансового лізингу №10-05-543фл (далі - Договір) та передав останньому у платне користування сільськогосподарську техніку, а саме: трактор-навантажувач Т-156Б-09 (1 од.) зав. №7428, трактор колісний ХТЗ- 17221 (2 од.) зав. №№1167, 1168, навантажувач ковшовий шнековий Р6-КШП-6 (3 од.) зав. №№33513, 33516, 33522, які відповідно були придбані позивачем за вищезазначеними договорами поставки від 18.03.2005 №05-237 та від 08.06.2005 №05-555, що підтверджується актами приймання-передачі від 04.07.2005, від 05.09.2005 та від 23.06.2005 до Договору. В даних актах також зазначено завод-виготовлювач та вказані договори поставки, на умовах яких придбано вказану техніку.

Факт передачі техніки відповідачу-1 підтверджується також накладними від 04.07.2005 №68/4Л, від 23.06.2005 №68/ЗЛ та від 05.09.2005 №002810.

За дану техніку позивачем сплачено на користь постачальників ВАТ "Могилів-Подільський машинобудівний завод ім. С.М. Кірова" та ПАТ "Харківський тракторний завод" за вказаними договорами поставки їх вартість, що підтверджується платіжними дорученнями від 30.06.2005 №170, від 30.06.2005 №169, від 10.11.2005 №526 та від 03.11.2005 №516.

Відповідно до п. 5.1 Договору фінансового лізингу, предмет лізингу протягом всього строку дії Договору є власністю лізингодавця.

Позивачем зазначено, що у зв'язку з розтратою службовими особами відповідача-1 предметів лізингу за Договором фінансового лізингу від 01.06.2005 №10-05-543фл, позивач звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою.

Як встановлено колегією суддів, під час досудового слідства було частково вилучено, визнано речовими доказами та передано на відповідальне зберігання техніку, що є предметом лізингу за договором фінансового лізингу №10-05-543фл від 01.06.2005 р., а саме: трактор-навантажувач Т-156Б-09, зав. №7428, вилучений 15.06.2010 р. у ПАФ "Єрчики", трактор колісний ХТЗ-17221, зав. №1167, вилучений 22.06.2010 р. у ДП "Ілліч - Запоріжжя-Агро", трактор колісний ХТЗ-17221, зав. №1168, вилучений 18.08.2010 р. у ДП "Ілліч - Агро Донбас" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", навантажувач ковшовий шнековий Р6-КШП-6 (1 од.), зав. №33513, вилучений 21.10.2010 у ПСП "Сокільча".

У зв'язку з неналежним зберіганням вказаних речових доказів, позивачем було заявлено клопотання до Попільнянського районного суду Житомирської області про передачу їх на зберігання власнику - Державному публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг".

Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 15.07.2014р. клопотання задоволено, передано речові докази на зберігання позивачу, а саме: трактор навантажувач Т-156Б-09, зав. №7428, трактор колісний ХТЗ-17221, зав. №1167, трактор колісний ХТЗ-17221, зав. №1168, навантажувач ковшовий шнекового Р6-КШП-6, зав. №33513.

В подальшому, до Попільнянського районного суду Житомирської області у вказаній кримінальній справі надійшло клопотання відповідача-2 та відповідача-3 про залишення навантажувача ковшового шнекового Р6-КШП-6, зав. №33513 і трактора-навантажувача Т-156Б-09, зав. №7428 на зберіганні у останніх, а також про належність техніки останнім на праві власності.

Постановами Попільнянського районного суду Житомирської області від 02.09.2014р. залишено навантажувач ковшовий шнековий Р6-КШП-6, зав. №33513 і трактор-навантажувач Т-156Б-09, зав. №7428 на зберіганні у відповідача-3 та відповідача-2 відповідно.

Вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 25.12.2014 р. у кримінальній справі №1-138/11 цивільний позов Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" про стягнення 1612180,29 грн. було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_5, який відповідно до протоколу зборів власників Приватного підприємства "Бренд Оптик" перебував на посаді директора зазначеного підприємства та відповідно до його статуту був його власником, та ОСОБА_6, який обіймав посаду заступника директора Приватного підприємства "Бренд Оптик", на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" - 1612180,29 грн. заподіяної шкоди, яка фактично є вартістю предметів лізингу, згідно з Договором № 10-05-543 фл від 01.06.2005 р. Речові докази, а саме предмети лізингу за вищезазначеним Договором №10-05-543 фл від 01.06.2005 р., зокрема навантажувач ковшовий шнековий Р6-КШП-6 (1 шт.), зав. № 33513 було залишено Приватному сільськогосподарському підприємству "Сокільча"; трактор-навантажувач Т-156Б-09 (1 шт.) зав. № 7428 було залишено Приватній агрофірмі "Єрчики"; трактор колісний ХТЗ-17221, зав. № 1168 було залишено Дочірньому підприємству "Ілліч-агро Донбас" Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"; трактор колісний ХТЗ-17221, зав. №1167 було залишено Дочірньому підприємству "Ілліч-агро Запоріжжя" Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", яке в подальшому було перейменовано на Дочірнє підприємство "Запоріжжя-агро".

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 25.12.2014р. у кримінальній справі №1-138/11 стягнуто солідарно із засуджених на користь позивача вартість вищезазначених предметів лізингу, визнання права власності на які є предметом розгляду даної справи. Більше того, вказані предмети лізингу, згідно з вироком, залишені відповідачам.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 22.10.2015 р. вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 25.12.2014 р. щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без змін.

Вироком Апеляційного суду Житомирської області від 22.10.2015 р. апеляцію прокурора та цивільного позивача Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" задоволено частково. Вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 25.12.2014 р. в частині виправдання ОСОБА_6 за ст. 191 ч.5 КК України скасовано. Цивільний позов Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" кошти в сумі 210118,75 грн. заподіяної шкоди.

Рішенням господарського суду м. Києва від 24.11.2009 р. у справі №38/436, яке набрало законної сили, договір фінансового лізингу від 01.06.2005 р. № 10-05-543фл було розірвано.

Позивачем у позовній заяві зазначалося, що станом на 21.12.2009 р. залишкова вартість трактора-навантажувача Т-156Б-39 зав. №7428 (1 од.) становить 26324,31 грн., тракторів колісних ХТЗ-17221, зав. №1167 та ХТЗ-17221, зав. №1168 ( 2 од.) становить в сумі 50 405,44 грн. (25202,72 грн. кожен) та навантажувача ковшового шнекового Р6- КІШП-6, зав. № 33513 (1 од.) становить 5405,47 грн., таким чином ціна позову складає 82135,22 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідачі вказували на те, що вони є добросовісними набувачами спірного майна.

Відповідач-4, заперечує проти позову, зазначав, що 02.12.2006 р. між ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та відповідачем-4 було укладено Договір купівлі-продажу частин сукупних валових активів (єдиного майнового комплексу). З додатку № 4 до даного договору вбачається перехід до відповідача-4 права власності на трактор колісний ХТЗ-17221, зав. № 1167, який в подальшому зареєстрований за відповідачем-4 згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії АБ 335040, у зв'язку з чим відповідач-4 стверджує, що він є добросовісним набувачем. Таким чином, відповідач-4 вважає, що ним доведено власний статус добросовісного набувача трактору колісного ХТЗ-17221, зав. №1167, у якого витребування цього майна заборонено законом, а позивачем не доведено, що це майно вибуло з його володіння в межах правових підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, визначених як обставини, за якими власник може витребувати майно і у добросовісного набувача.

Відповідач-3, заперечуючи проти позову, у своєму відзиві зазначає, що останнім було придбано у відповідача-1 навантажувач ковшовий шнековий Р6-КШП-6, зав. № 33513, за вказану техніку відповідач-3 здійснив 100 % оплату його вартості, а отже з урахуванням ст. 328 та ст. 388 ЦК України, відповідач-3 не є належним відповідачем, оскільки є добросовісним набувачем майна.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач-2 заперечує проти позову та зазначає, що він є власником трактора-навантажувача Т-156Б-09, зав. № 7428, державний номер 08182 АЕ, право власності на який зареєстровано 24.12.2005 р. Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини АБ № 091255. Зазначене майно було придбано відповідачем-2 у відповідача-1, та здійснено відповідну 100 % оплату вартості зазначеного майна, в зв'язку з чим відповідач-2, посилаючись на статті 321, 328 та 388 ЦК України, зазначає належність його до статусу добросовісного набувача.

Відповідач-5, заперечуючи проти позову, зазначає про те, що позивачем не доведено, що він є власником спірного майна на час розгляду справи, а в свою чергу за відповідачем-5 відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серія ЕА № 012598 зареєстровано право власності на трактор колісний марки ХТЗ-17221, зав. № 1168, реєстраційний номер 12004АН, що є належним доказом на підтвердження права власності відповідача-5 на дане майно.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Так, у гл. 29 ЦК України передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, згідно з нормами статей 387, 388 цього Кодексу власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача, а у ст. 392 ЦК передбачене право особи, яка вважає себе власником майна, пред'явити позов про визнання права власності до осіб, які не визнають, заперечують або оспорюють це право власності та не перебувають із власником у договірних або інших зобов'язальних правовідносинах.

Така вимога може бути додатковою до іншої - зокрема до позову про витребування майна із чужого володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки за ст. 388 ЦК України добросовісне набуття можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

При цьому за змістом ст. 388 ЦК, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача можуть мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі.

Отже, за змістом п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України вибуття майна не з волі власника означає відсутність у нього свідомо поставленої мети щодо передачі майна у власність іншій особі, невжиття ним будь-яких дій чи заходів для досягнення цієї мети та втрату майна в результаті вчинення іншими особами дій, спрямованих на відчуження майна, без погодження з власником.

Добросовісне придбання, згідно зі ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна із чужого незаконного володіння (віндикація).

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захистові шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 06.05.2010 р., постанові Верховного Суду України від 30.01.2012 р., ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.06.2013 р. та рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2011 р.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності.

Щодо заяв, заявлених відповідачами 2, 3 та 5 в суді першої інстанції про застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає, що в даному випадку позовна давність не підлягає застосуванню, оскільки суд дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача, тоді як позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Аналогічна позиція викладена в п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року №10, відповідно до якого за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року у справі №910/21154/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/21154/14 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко