ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.12.2015 Справа № 905/3005/15 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали

за позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення 126662,78 грн.
Представники сторін: від позивача: ОСОБА_2-представник за довіреністю; від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення основного боргу у розмірі 75342,40грн.; пені у розмірі 21797,69грн.; 3% річних у розмірі 1560,52грн.; втрат від інфляції 27962,17грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не належним чином виконав умови договору купівлі-продажу №184 від 03.11.2014 в частині своєчасної та повної оплати вартості переданого відповідачу товару, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем за поставлений товар.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: договору купівлі-продажу №184 від 03.11.2014; видаткової накладної №6313 від 28.11.2014; рахунку-фактури №6313 від 28.11.2014; вимоги №343/01 від 02.04.2015.

Відповідач відзив на позов не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив. Ухвали суду від 06.11.2015 та від 17.11.2015 надіслані на адресу відповідача зазначену в позовній заяві та в державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, про що свідчить штамп канцелярії на зазначених ухвалах. За таких обставин, відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України.

Представник позивача клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляв, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши його пояснення, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

03.11.2014 між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (позивач, продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, покупець) підписаний договір купівлі-продажу №184, відповідно до умов якого постачальник зобовязується передати, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.1.1. договору загальна вартість договору складає 85456,60грн. в т.ч. НДС 14242,77грн.

Згідно п.3.1. договору товар поставляється зі складу продавця на умовах самовивозу, або транспортом продавця на склад покупця відповідно усної домовленності між сторонами. Отримання-передача товару відбувається відповідно видаткових накладних. Перевірка дотримання продавцем умов дійсного договору, здійснюються покупцем в момент передачі покупцю товару у пункті поставки (п.3.2. договору). Товар вважається переданим продавцем та прийнятим покупцем по кількості та якості з моменту підписання уповноваженими особами двох сторін видаткових накладних (п.3.3. договору).

Відповідно п.3.4. договору продавець забов'язується виконати передачу товару протягом двух днів з моменту підписання договору купівлі-продажу покупцем.

Договір вступає в законну силу з моменту його підписання та діє до виконання обов'язків сторонами у повному обсягу(п.7.1. договору).

На виконання умов договору, 28.11.2014 позивач передав відповідачу товар на загальну суму 75342,40грн., що підтверджується видатковою накладною №6313, копія якої міститься в матеріалах справи. 28.11.2014 позивач виставив відповідачу рахунок-фактури на суму 75342,40грн.

Поставлений згідно вищезазначеної накладної товар з боку відповідача прийнято, що підтверджується печаткою та підписом уповноваженої особи відповідача на накладній.

З накладної №6313 від 28.11.2014 вбачається, що вона підписана обома сторонами без жодних зауважень, містить посилання на договір та всі необхідні відомості про товар, а також містить відомості про фактичне отримання товару. Тобто, за своїми ознаками така накладна є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірного товару.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача на підставі договору, не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що поставка товару позивачем відповідачу на підставі вищевказаної накладної здійснювалась на виконання договору№184 від 03.11.2014.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з п.2.2. договору розрахунок за поставляємий товар покупець здійснює банківськийм платежем на розрахунковий рахунок продавця наступним чином: -100% оплата протягом 45 банківських днів з дня переходу права власності від постачальника до покупця.

Оскільки поставка відбулася 28.11.2014, то строк оплати настав 04.02.2015( з урахуванням банківських днів та листа НБУ від 12.12.2014). Проте матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували оплату відповідачем поставленого товару.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлялася відповідачу вимога від 02.04.2015 з проханням сплатити заборгованість. Зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 75342,40грн. суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п.4.2. договору за прострочення оплати покупець забов'язаний виплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного грошового забов'язання.

Тому позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 11.02.2015 по 13.08.2015 у розмірі 21797,69грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд визнає його не вірним, оскільки позивачем здійснений розрахунок пені за період понад 6 місяців. Судом відмічається, що пеня нараховується з моменту порушення виконання зобовязань, тобто з наступного дня з моменту настання строку оплати. Тому пеня може бути нарахована за період з 05.02.2015 по 05.08.2015. Однак суд не виходить за межі визначені позивачем, тому суд здійснює розрахунок пені за період з 11.02.2015 (дата визначена позивачем) по 05.08.2015 (дата визначена судом). Таким чином, за розрахунком суду, розмір пені за період з 11.02.2015 по 05.08.2015 становить 20887,39грн.

Враховуючи те, що поставлений товар відповідачем є неоплаченим, позивач просить з відповідача стягнути за період з 11.02.2015 по 20.10.2015 3% річних у розмірі 1560,52 та інфляційні втрати у розмірі 27962,17грн.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, суд визнає його вірним, тому позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 1560,52грн. підлягають задоволенню

Перевірши розрахунок інфляційного збільшення боргу суд визнає його арифметично невірним, за розрахунком суду, розмір інфляційного збільшення боргу становить 26619,21 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (87525, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Нахімова,буд.162; РНОКПП НОМЕР_1 з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (87534, Донецька область, м. Маріуполь, вул.Гризодубової, буд.1; ) основний борг у розмірі 75342 (сімдесят п'ять тисяч триста сорок дві)грн. 40коп., пеню у розмірі 20887 (двадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 39 коп., 3% річних у розмірі 1560 (одна тисяча п'ятсот шістдесят)грн. 52 коп., інфляційні втрати у розмірі 26619 (двадцять шість тисяч шістсот девятнадцять)грн. 21 коп., судовий збір у розмірі 1866 (одна тисяча вісімсот шістдесят шість) 14коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набранням рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Дата складення повного рішення 07.12.2015.

Суддя Д.М. Огороднік