РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015Справа №910/24149/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юджин»

До Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне підприємство «Крона Парк»

Про стягнення 175 839,32 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Суменко Я.А. представник за довіреністю № б/н від 06.05.15.

Від відповідача: Завалішина Г.С. представник за довіреністю № 20 від 25.02.15.

Від третьої особи: Каранда О.М. директор; Каранда О.О. представник за довіреністю № б/н від 08.01.13.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юджин» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» (далі - відповідач) про стягнення 175 839,32 грн., з яких: 150 000,00 грн. основного боргу, 23 706,44 грн. збитків від інфляції, 2 132,88 грн. 3% річних, та перерахування вказаних сум на рахунок позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.15. порушено провадження у справі № 910/24149/15 та призначено її до розгляду на 29.09.15.

За результатами судового засідання 29.09.15. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 20.10.15., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 20.10.15. відповідачем було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.15. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 05.11.15.

В судовому засіданні 05.11.15. позивачем було подано письмові заперечення на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.15. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів, на підставі ст. 27 ГПК України було залучено до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне підприємство «Крона Парк» (далі - третя особа) та відкладено розгляд справи на 19.11.15.

16.11.15. позивачем було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 19.11.15. відповідачем було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 19.11.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 26.11.15., про що учасники судового процесу були повідомлені під розписку.

26.11.15. третьою особою через відділ діловодства суд убуло подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 26.11.15. відповідачем було подано клопотання про призначення в даній справі будівельно-технічної експертизи.

В судовому засіданні 26.11.15. суд відмовив в задоволенні вказаного клопотання з огляду на наступне.

Клопотання обґрунтовано тим, що відповідач не може надати докази на яких ґрунтуються його заперечення, а саме щодо виконання робіт з реконструкції та благоустрою скверу по вул. Мартиросяна у Солом'янському районі міста Києва.

Відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, суд зобов'язаний всебічно, повно та об'єктивно досліджувати обставини справи, для вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Так, відповідно до приписів ст. ст. 41, 42 ГПК України призначення експертизи на вимогу учасників процесу не є обов'язком суду, а є його правом; висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за загальними правилами, встановленими статтею 43 ГПК України.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/2651 від 27.11.06. "Про деякі питання призначення судових експертиз", п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.12. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

З системного аналізу положень ст. 34 ГПК України слідує, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

При цьому, відповідач, яким ставиться питання про призначення експертизи, наголошує на тому, що неможливість надати ним та третьою особою доказів обумовлена тим, що зазначені докази було вилучено за результатами проведеного слідчим обшуку. Отже, за відсутності первинної документації, неможливим буде і проведення експертизи.

В судовому засіданні 26.11.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 01.12.15., про що учасники судового процесу були повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 01.12.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги.

Відповідач та третя особа в судовому засіданні 01.12.15. проти позову заперечували.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/24149/15.

В судовому засіданні 01.12.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.05.11. між позивачем (далі - Сторона-2) та відповідачем (далі - Сторона-1) було укладено Договір № 01-19/05 на фінансування заходів озеленення та благоустрою міста Києва (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Сторона-2 зобов'язалась здійснити фінансування заходів озеленення та благоустрою міста Києва шляхом передачі Стороні-1 грошових коштів в порядку компенсації, згідно нормам ДБН 360-92**, в зв'язку з недостатністю території для озеленення ділянки будівництва об'єкту: «Благоустрій, реконструкція Троїцької площі перед НСК «Олімпійський» та будівництво офісно-ділового центру «Троїцький» з підземним паркінгом та ресторанно-розважальними зонами на вул. Великій Васильківській (Червоноармійській), 53-55 у Печерському районі міста Києва», та на умовах Договору, а Сторона-1 зобов'язується прийняти кошти та використати їх на здійснення заходів з озеленення та благоустрою м. Києва за адресою: вул. Мартиросяна у Солом'янському районі міста Києва (згідно акту вибору об'єкта фінансування заходів з озеленення та благоустрою м. Києва від 27.04.11.).

Відповідно до п. 1.2 Договору, фінансування заходів з озеленення здійснюється на підставі калькуляції кошторисної вартості заходів з озеленення та благоустрою території.

За твердженням позивача та відповідача така калькуляція кошторисної вартості не складалась.

Згідно з п. 3.1, п. 3.2 Договору ціна Договору становить суму коштів, яку Сторона-2 зобов'язується передати Стороні-1 відповідно до Договору в порядку фінансування заходів з озеленення та благоустрою м. Києва. Сума коштів, яка підлягає оплаті Стороною-2 становить 150 000,00 грн.

Платіжним дорученням № 1028 від 26.05.11. позивач на виконання умов Договору перерахував відповідачу грошові кошти на суму 150 000,00 грн., що додатково підтверджується банківською випискою по особовому рахунку позивача.

Звертаючись з даним до суду позивач вказує, що після перерахування відповідачу грошових коштів в розмірі 150 000,00 грн. станом на 27.05.15. роботи за Договором відповідачем виконано не було, а тому позивач керуючись ч. 2 ст. 530 ЦК України передав відповідачу лист № 24-03/15 від 03.03.15. з проханням надати документи, які підтверджують виконання робіт за Договором, а у разі не виконання робіт повернути грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн. З огляду на викладене позивач дійшов висновку що відповідачу було встановлено семиденний термін від дня пред'явлення вимоги на виконання умов Договору, а оскільки вимоги відповідач не виконав, (документів не надав, грошові кошти не повернув), позивач направив відповідачу претензію № 58-05/15 з проханням в строк до 15.06.15. повернути грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн.

Оскільки зазначені кошти відповідачем позивачу повернуто не було, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків по Договору (п. 5.1 Договору).

Умовами Договору не встановлено порядку його розірвання.

Відповідно до п. 9.4 Договору, у випадках, не передбачених Договором, сторони керуються чинним законодавством України.

За приписами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Позивач передав відповідачу лист № 24-03/15 від 03.03.15. з проханням надати документи, які підтверджують виконання робіт за Договором, а у разі не виконання робіт повернути грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн.

З огляду на викладене позивач дійшов висновку що відповідачу було встановлено семиденний термін від дня пред'явлення вимоги на виконання умов Договору, а оскільки вимоги відповідач не виконав, (документів не надав, грошові кошти не повернув), позивач направив відповідачу претензію № 58-05/15 з проханням в строк до 15.06.15. повернути грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (ч. 3 ст. 653 ЦК України).

Надаючи правову оцінку вказаним листу та претензії суд відзначає, що вимоги про розірвання Договору вони не містять.

Матеріали справи доказів досягнення між сторонами домовленості про розірвання Договору не містять.

В судовому порядку Договір не розривався.

Положеннями ст. 654 ЦК України унормовано, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За матеріалами справи, у відповідності до наданих сторонами пояснень, жодної письмової угоди про розірвання Договору між сторонами підписано не було.

Отже, станом на день розгляду даної справи Договір є чинним, а у відповідача відсутній обов'язок повертати позивачу грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн.

При цьому судом враховано наступне.

Умовами укладеного між сторонами Договору не встановлено строку виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором.

Позивач посилаючись на приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України вважає, що оскільки він передав відповідачу лист № 24-03/15 від 03.03.15. з проханням надати документи, які підтверджують виконання робіт за Договором, а у разі не виконання робіт повернути грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн., то відповідачу було встановлено семиденний термін від дня пред'явлення вимоги на виконання умов Договору.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Обов'язком Сторони-1 за Договором є прийняти кошти та використати їх на здійснення заходів з озеленення та благоустрою м. Києва за адресою: вул. Мартиросяна у Солом'янському районі міста Києва, а не повернення грошових коштів на суму 150 000,00 грн.

При цьому відповідач наголошує на тому, що для виконання умов Договору ним було залучено до виконання робіт з реконструкції та благоустрою скверу по вул. Мартиросяна в місті Києві третю особу та за результатами виконаних робіт на вказаному об'єкті в березні 2012 року було направлено позивачу акт виконаних робіт.

Позивач вказаний акт отримав, проте направив відповідачу лист № 329-04/12 від 10.04.12. в якому наголосив на тому, що акт ним як належний доказ виконання робіт не приймається.

Жодної іншої переписки між сторонами з квітня 2012 року станом по день звернення позивача з даним позовом до суду 09.09.15. (тобто протягом більш ніж трьох років) матеріали справи не містять.

З метою повного та всебічного розгляду справи, крім іншого, судом було витребувано:

- від відповідача та третьої особи: докази виконання передбачених умовами Договору № 01-19/05 від 19.05.11. робіт, первинну документацію, з якої б вбачалось виконання робіт по реконструкції та благоустрою скверу за адресою: м. Київ, вул. Мартиросяна у Солом'янському районі міста Києва, на суму 271 439,10 грн., з яких би вбачалось цільове використання перерахованих позивачем 150 000,00 грн. за договором 01-19/05 від 19.05.11., договір, укладений між відповідачем і третьою особою на виконання робіт з реконструкції та благоустрою скверу за адресою: м. Київ, вул. Мартиросяна у Солом'янському районі міста Києва, на суму 271 439,10 грн., акт приймання-передачі робіт (між відповідачем і третьою особою) по вказаному договору;

- від позивача: акт виконаних робіт на загальну суму 271 439,10 грн., який позивач отримав від відповідача з листом № 148-02-969 від 29.03.12.

У відповідності до письмових пояснень відповідача та третьої особи вказані витребувані докази вони позбавлені можливості надати в зв'язку з тим, що всю первинну документацію по правовідносинам між Київським комунальним об'єднанням зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» та Приватним підприємством «Крона-парк» було вилучено співробітниками ДПІ та слідчим з ОВС СУ ГУ МВС України.

З наданих письмових пояснень позивача вбачається, що акт виконаних робіт, укладений між відповідачем і третьою особою, та отриманий позивачем, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Юджин» відсутній та за припущенням позивача був втрачений.

Отже, суд позбавлений можливості надати правову оцінку зазначеним документам та доводам сторін, що стосуються вказаних документів.

Доведення належними засобами доказування певних обставин по справі, ГПК України покладається саме на особу, яка на ці обставини посилається (аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові № 30/5009/2733/11 від 02.04.12.).

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

З огляду на все викладене вище в сукупності суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення відповідачем позивачу грошових коштів в розмірі 150 000,00 грн., а позовні вимоги з підстав, заявлених в позові, задоволенню не підлягають.

Вимоги про стягнення збитків від інфляції та 3% річних задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог про стягнення заборгованості в розмірі 150 000,00 грн., в задоволенні яких судом відмовлено.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.12.15.

Суддя Т.М. Ващенко