КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа№ 910/17685/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Іванов І.А. довіреність № б/н від 10.06.15р.

від відповідача: Римар С.Ю. довіреність № б/н від 24.07.15р.

Бебель Ю.М. довіреність № б/н від 01.12.15р.

Черкасова Н.В. довіреність № б/н від 01.12.15р.

Оніщенко О.В. довіреність № б/н від 24.07.15р.

Лімакова О.Ю. довіреність № б/н від 01.12.15р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15 вересня 2015 року

у справі №910/17685/15 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферреро Україна»

про визнання правочину недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Авіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ТОВ «Ферреро Україна» про визнання правочину недійсним (т.I, а.с.6-11).

15 вересня 2015 року рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/17685/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (т.XVIII, а.с.78-84).

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ «Авіс» звернулось з апеляційною скаргою, в якій воно просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15 вересня 2015 року у справі №910/17685/15 та задовольнити позовну заяву ТОВ «Авіс» до ТОВ «Ферреро Україна».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 жовтня 2015 року для розгляду апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс» на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/17685/15 від 15 вересня 2015 року визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикова О.В., Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02 листопада 2015 року апеляційну скаргу по справі №910/17685/15 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя: Чорногуз М.Г., суддів Агрикова О.В., Рудченко С.Г., справу призначено до розгляду на 17 листопада 2015 року.

17 листопада 2015 року в судовому засіданні оголошено перерву до 01 грудня 2015 року.

Представник ТОВ «Авіс» в судовому засіданні 01 грудня 2015 року надав суду пояснення, в яких просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15 вересня 2015 року у справі №910/17685/15 та задовольнити позовну заяву ТОВ «Авіс» до ТОВ «Ферреро Україна».

Представники ТОВ «Ферреро Україна» в судовому засіданні 01 грудня 2015 року надали суду свої пояснення, в яких заперечували проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просили суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15 вересня 2015 року у справі №910/17685/15 без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

01 вересня 2014 року між ТОВ «Ферреро Україна» (Компанія) та ТОВ «Авіс» (Дистриб'ютор) було укладено договір дистрибуції №UA-DA000205 (Договір)(т.І, а.с.15-36).

Відповідно до п. 1.1. Договору: «Компанія зобов'язується поставити дистриб'ютору, а дистриб'ютор зобов'язується оплатити, прийняти товари, які є власністю компанії, та виконувати інші обов'язки, передбачені цим Договором».

Пунктом 2.2.2. Договору визначено, що дистриб'ютор зобов'язується здійснювати закупівлю повного асортименту товарів виключно у компанії та активно розповсюджувати повний (100%) асортимент товарів компанії, використовуючи при цьому торгових агентів.

За умовами п.2.2.3. договору дистриб'ютор зобов'язаний мати у наявності на своєму складі та реалізовувати повний (100%) асортимент товарів, що зазначений в Прайс-листі компанії.

Пунктом 2.2.4. договору встановлено обов'язок дистриб'ютора надавати компанії інформацію щодо продажу товару та залишку товару на складі по кожній асортиментній позиції (SKU) у кількісному та грошовому вимірі та щотижня надавати компанії інформацію щодо прогнозування продажів товарів на наступні 4 (чотири) тижні та інформацію щодо кінцевих строків реалізації товарів, що знаходяться на його складах.

Загальна кількість товарів, що рекомендована дистриб'ютору до продажу своїм клієнтам, визначається Планом продажів, який розробляється компанією на базі аналізу стану ринку на кожну сесію та узгоджується сторонами у додатку № 8, що становить невід'ємну частину договору (п. 4.2. договору).

У пункті 10.1.4. договору сторони погодили, що: «Замовлення передається через систему «ОПТИМУМ» згідно розкладу, який встановлюється компанією за погодженням з дистриб'ютором на певний період часу, в окремих випадках - по факсу, поштою або через представника компанії. У випадку несвоєчасного розміщення замовлення своєчасна поставка товару не є гарантованою».

Відповідно до п. 17.1.1. договору: «Задля надання інформації, зазначеної в п.2.2.4. договору, дистриб'ютор зобов'язаний встановити систему «ОПТИМУМ», запропоновану компанією, та забезпечити безперебійність роботи системи, коректність даних у цій системі та своєчасність їх надходження у відповідності до додатку №6 до договору, що є невід'ємною частиною договору».

Як визначено в п.5 Додатку №6 від 01.09.2014 р. до договору (т.І, а.с.44): «З метою перевірки виконання дистриб'ютором плану зі збільшення кількості покупців (клієнтів) згідно п.2.2.6 договору, а також рівня виконання заявок клієнтів згідно з п.2.2.12 договору всі дані повинні бути завантажені в інформаційно-аналітичну систему «ОПТИМУМ» до 07-00 10 числа місяця, наступного за звітним періодом. Дані, що надійшли після зазначеного часу, до розрахунку братись не будуть».

Пунктом 2.3 договору передбачено, що: «У разі порушення дистриб'ютором пунктів 2.2.1. - 2.2.15 цього договору компанія має право негайно в односторонньому порядку розірвати договір шляхом надіслання письмового повідомлення на адресу дистриб'ютора».

Відповідно до п 2.2.15 договору дистриб'ютор зобов'язується дотримуватися правила щодо наявності на складі дистриб'ютора на момент розміщення замовлення товарного запасу в обсязі не менше 3-х (трьох) тижнів запланованого обсягу продажу по кожній асортиментній позиції (SKU), за виключенням сезонного асортименту.

Відповідно до додатку №7 сторони визначили асортимент товару, а саме 58 найменувань з яких 3 сезонних позиції, тобто на складі у позивача повинно було бути 55 найменувань товарів (т.І, а.с.46-47).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до наданих позивачем інвентаризаційних описів від 22 вересня 2014 р. (48 позицій з яких 3 сезонні), 20 жовтня 2014 р. (50 позицій з яких три сезонних), 24 листопада 2014р. (54 позиції з яких 3 сезонні), 22 грудня 2014р. (55 позицій з яких три сезонних), тому позивач не дотримався, передбачених у договорі, наявність всіх видів товару (55 позицій) ( т.І, а.с.65-72).

22 січня 2015 року ТОВ «Ферреро Україна» листом №1316-01 повідомив ТОВ «Авіс» про розірвання договору дистрибуції №UA-DA000205 від 01.09.2015 року з 01.02.2015 року, у зв'язку з тим, що позивачем було порушено умови п. 2.2.15 договору в частині дотримання правил щодо наявності на складі дистриб'ютора на момент розміщення замовлення товарного запасу в обсязі не менше 3-х (трьох) тижнів запланованого обсягу продажу по кожній асортиментній позиції (SKU), за виключенням сезонного асортименту, у зв'язку з чим відповідач, скористувався своїм правом на одностороннє розірвання договору, на підставі п. 2.3 Договору (а.с.57).

Згідно умов Договору сторони визначили єдиний спосіб контролю та надання інформації щодо продажу та залишку товару за допомогою системи «ОПТИМУМ». Представник відповідача надав суду дані звіту системи «ОПТИМУМ» по залишкам на складі дистриб'ютора в динаміці за період 27.10.2014р. по 28.12.2014р., відповідно до якого фактичні товарні запаси менше 3-х (трьох) тижнів запланованого обсягу продажу по кожній асортиментній позиції (т.І, а.с.195-250 т. ІІ а.с 1-22 ).

24 лютого 2015 року відповідач листом №1341/02 повторно повідомив позивача про одностороннє розірвання договору (т.І, а.с.60).

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним правочину, вчиненого ТОВ «ФЕРРЕРО УКРАЇНА» щодо одностороннього розірвання договору дистрибуції №UA-DA000205 від 01.09.2014 року, з підстав неправомірного та безпідставного прийняття відповідачем рішення щодо одностороннього розірвання Договору дистрибуції №UA-DA000205 від 01.09.2014 року на підставі п. 2.3 Договору.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України: «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.»

Частиною 4 пункту 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013р. визначено, що: «Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин».

Відповідно до положень ч.1,3 ст. 651 ЦК України: «Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим».

Приписи п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009р. передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

За положеннями абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року: «відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину».

За приписом ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Колегія суддів зазначає, що пунктом 2.3. договору дистрибуції № UA-DA00025 від 01.09.2014 року передбачено право відповідача на одностороннє розірвання договору шляхом надіслання письмового повідомлення на адресу позивача. Повідомлення відповідача про розірвання оспорюваного договору здійснено у письмовій формі, тобто відповідачем було дотримано всіх вимог, передбачених як законом, так і договором для розірвання договору в односторонньому порядку.

Колегія суддів зазначає, що видаткові накладні, на які посилається позивач, лише підтверджують факт отримання дистриб'ютором товару, його кількість, відповідно до кожної асортиментної позиції, та вартість. Разом з тим відомості щодо кількості товару по кожній асортиментній позиції, зазначені у видатковій накладній, не можуть братися до уваги для визначення необхідного товарного запасу по цій продукції на складі, оскільки після отримання товару дистриб'ютор його розповсюджує по торгових точках.

Колегія суддів прийшла до висновку, що надані позивачем докази, не доводять факту наявності на складі на момент розміщення замовлення товарного запасу в обсязі не менше трьохтижневого запланованого обсягу продажу по кожній асортиментній позиції (БКІІ), за виключенням сезонного асортименту (п.2.2.15. договору), оскільки умовами договору сторони визначили єдиний спосіб контролю та надання інформації щодо продажу та залишку товару за допомогою системи «ОПТИМУМ».

Тому, немає підстав для задоволення даного позову, з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що скаржник не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 ГПК України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15 вересня 2015 року у справі №910/17685/15 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15 вересня 2015 року у справі №910/17685/15 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15 вересня 2015 року у справі №910/17685/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 15 вересня 2015 року у справі №910/17685/15 залишити без змін.

3.Справу №910/17685/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко