ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" листопада 2015 р.Справа № 916/3946/15

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №2076 від 23.09.2014р.);

Від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №1224 від 17.11.2015р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України до відповідача ОСОБА_3 особи-підприємця ОСОБА_4 про зобовязання укласти договір компенсації витрат зі сплати за землю, -

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: 25.09.2015р. Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 особи-підприємця ОСОБА_4 про зобовязання укласти договір компенсації витрат зі сплати за землю.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.09.2015р. було порушено провадження у справі №916/3946/15 із призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

16.10.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В судовому засіданні 02.11.2015р. представником позивача було надано заперечення на відзив на позовну заяву та клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів відповідно до ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.09.2015р. було продовжено строк вирішення спору по справі № 916/3946/15 на 15 днів.

19.11.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області від відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 підприємство «Одеський морський торгівельний порт».

В судовому засіданні 30.11.2013р. у задоволенні вищезазначеного клопотання було відмовлено.

30.11.2015р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення, суд встановив:

На підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 02.12.1998р. №1037 Державному підприємству «Одеський морський торговельний порт», з метою експлуатації та обслуговування будівлі портоклубу (інв. № 077759). надано у тимчасове довгострокове користування, на умовах оренди, терміном на 50 років, земельну ділянку загальною площею 0.1334 га, що розташована за адресою: м. Одеса, Ланжеронівський узвіз, буд. 2, про що свідчить укладений між

02.12.1998р. між виконавчим комітетом Одеської міської ради та ДП «ОМТП» було укладено договір на право тимчасового використання земельною ділянкою загальною площею 0.1334 га зареєстрований у книзі записів договорів на право тимчасового використання землі 09.03.1999 р. за №135.

01.11.2011р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (надалі - Орендодавець) та ОСОБА_3 особою-підприємцем ОСОБА_4 (надалі - Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ327 (надалі -Договір), відповідно до п. 1.1. якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення порто клубу (інв. № 077759) (реєстровий номер 01125666.1.АААИВЛ981), (далі - Майно), площею 289,00 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, Ланжеронівський спуск, 2, що перебуває за Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» (надалі Балансоутримувач).

Відповідно до п. 1.2. Договору, майно передається в оренду з метою: розміщення кафе, барів, закусочних, кафетеріїв, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи (274,00 кв.м.) та розміщення кафе, барів, закусочних, кафетеріїв, які здійснюють продаж товарів підакцизної групи, площею (15,0 кв.м.).

За приписами п. 3.1 Договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами).

Згідно п. 3.5 Договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 12-го числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Одночасно копія платіжного доручення на перерахування орендної плати до державного бюджету 70% надсилається Орендарем Орендодавцеві.

Відповідно до п. 5.11. Договору, орендар зобовязався здійснювати витрати пов'язані з утриманням орендованого майна, протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з Балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг Орендарю.

На виконання умов вищезазначеного договору нежитлові підвальні приміщення-будівлі портоклубу (інв. №077759) загальною площею 289 кв.м. , розташовані за адресою: м.Одеса. Ланжеронівський узвіз, 2 передано у користування Балансоутримовачу за актом приймання-передачі від 01.11.2011р.

Відповідно до Закону України «Про морські порти України», що набрав чинності 13.06.2013 р. розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013р. №133-р. та наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013р. №163 державні підприємства морського транспорту були реорганізовані шляхом виділу стратегічних обєктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та зобов'язань щодо них відповідно до розподільчих балансів.

Так, ОСОБА_5 підприємство «Адміністрація морських портів України» (, м. Київ, пр-т Перемоги, 14) було утворено на виконання вищезазначених нормативно-правових актів внаслідок виділу та стало правонаступником державних підприємств морського транспорту у частині майна, прав та обовязків відповідно до розподільчих балансів.

Так, у результаті реорганізації Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» (далі - ДП «ОМТП»), , м. Одеса. Митна пл. 1, стратегічні обєкти портової інфраструктури, частина іншого майна, прав та обовязків щодо них були передані до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» відповідно до розподільчого балансу, підписаного між зазначеними юридичними особами станом на 13.06.2013 р. (копія додається).

Відповідно до вищезазначеного розподільчого балансу до Державного підприємства Адміністрація морських портів України були передані певні засоби, в тому числі будівля портоклубу (інв. № 077759) (реєстровий номер 01125666.1.АААИВЛ981), (далі - Майно), площею 289,00 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, Ланжеронівський спуск, 2.

Наказом № 17 від 13.06.2013 р. Адміністрація наділила Одеську філію Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) відповідним майном, правами та зобов'язаннями, що перейшли до неї від ДП «ОМТП» (з тому числі щодо нежитлових приміщень портоклуба (інв. № 077759) (реєстровий номер 01125666.1.ИВЛ981) та договору оренди державного нерухомого майна ДФ-327 від 01.11.2011р.), яке було передане адміністрації Одеського морського порту за актом приймання-передачі майна, майнових прав та зобов'язань № 19 від 13.06.2013р. для здійснення відповідних повноважень (діяльності) від імені та в інтересах Адміністрації.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним і ОСОБА_5 підприємство «Адміністрація морських портів України» сплачує земельний податок за земельні ділянки, що числяться на її балансі, у тому числі, за адресою: м. Одеса,. Польський узвіз. 2, шляхом відшкодування витрат зі сплати за землю у вигляді земельного додатку та орендної плати за земельні ділянки Державному підприємству «Одеський морський торговельний порт», як зареєстрованому користувачу, на підставі укладених договорів: № 56-В-ОДФ-13 від 31.10.2013 р. (компенсація земельного податку та орендної плати за період з 13.06.2013 по 30.09.2013 р.); № 57-В-ОДФ-13 від 31.10.2013 р. (компенсація земельного податку та орендної плати за період з 01.10.2013 по 31.12.2013 р.); № 379-В-ОДФ-14 від 17.06.2014 р. (компенсація земельного податку та орендної плати за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 р.); № 392-В-ОДФ-14 від 22.08.2014 р. (компенсація земельного податку та орендної плати за період з 01.04.2014 по 30.06.2014 р.); № 486-В-ОДФ-14 від 02.12.2014 р. (компенсація земельного податку та орендної плати за період з 01.07.2014 по 30.09.2014 р.); № 585-В-ОДФ-15 від 03.03.2015 р. (компенсація земельного податку та орендної плати за період з 01.10.2014 по 31.12.2014 р.); № 643-В-ОДФ-І5 від 26.05.2015 р. (компенсація земельного податку та орендної плати за період з 01.01.2015 по 31.03.2015 р.); № 666-В-ОДФ-І5 від 16.07.2015 р. (компенсація земельного податку та орендної плати за період з 01,04.2015 по 30.06.2015 р.).

Враховуючи вищезазначене, Балансоутримувач звернувся до Орендаря супровідним листом від 30.06.2015 р. вих. № 19-04А/20-211/3 з пропозицією підписати у строк, встановлений чинним законодавством України, два екземпляри договору компенсації зі сплати податку на землю за користування земельною ділянкою на підставі дії договору оренди нерухомого майна № ДФ - 327 від 01.11.2011р., укладеного ОСОБА_3 особою-підприємцем ОСОБА_4С, Регіональним відділенням фонду державного майна України по Одеській області та ОСОБА_5 підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі адміністрації Одеського морського порту, після чого підписані договори повернути на адресу балансоутримувача.

Однак, листом від 20.07.2015р. Орендар відмовив у підписанні договору компенсації зі сплати податку на землю за користування земельною ділянкою на підставі дії договору оренди нерухомого майна № ДФ327 від 01.11.2011 р. посилаючись на те що в обов'язки Орендаря за цим договором оренди не входить сплата Орендарем компенсації витрат зі сплати за землю.

З неведених підстав Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 особи-підприємця ОСОБА_4 про зобов'язання ОСОБА_3 особи - підприємця ОСОБА_4 укласти договір компенсації витрат зі сплати земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки з ОСОБА_5 підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі її відокремленого структурного підрозділу - Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) у такій наданій редакції.

Відповідачем було надано суду відзив на позовну заяву відповідно до якого, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ГК України).

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Згідно з ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 187 ГК України закріплено, що спори, що виникають при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено порядок укладення договору оренди, який ґрунтується на загальних принципах свободи договору, зокрема щодо укладення договору та вибору контрагента.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 нього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2011р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та ОСОБА_3 особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ327.

Крім того, 02.12.1998р. між виконавчим комітетом Одеської міської ради та ДП «ОМТП» було укладено договір на право тимчасового використання земельною ділянкою загальною площею 0.1334 га зареєстрований у книзі записів договорів на право тимчасового використання землі 09.03.1999 р. за №135.

ОСОБА_5 підприємство «Адміністрація морських портів України», як правонаступник Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт», сплачує земельний податок за земельні ділянки, що числяться на її балансі, у тому числі, за адресою: м. Одеса,. Польський узвіз. 2, шляхом відшкодування витрат зі сплати за землю у вигляді земельного додатку та орендної плати за земельні ділянки.

У своїй позовній заяві, позивач просить суд зобовязати відповідача ОСОБА_3 особу - підприємця ОСОБА_4 укласти договір компенсації витрат зі сплати земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки з ОСОБА_5 підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі її відокремленого структурного підрозділу - Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) у наданій редакції.

В обґрунтування позовної вимоги позивач посилається на ті обставини, що відповідно до п. 5.11. Договору, орендар зобовязався здійснювати витрати пов'язані з утриманням орендованого майна, протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з Балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг Орендарю. Крім того, згідно зі ст. 796 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

Проте, а ні умовами вищезазначеного договору, а ні нормами цивільного законодавства не передбачено обов'язку орендаря укласти з балансоутримувачем договір оренди земельної ділянки та, зокрема, договір компенсації плати за землю.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України закріплено однією із загальних засад цивільного законодавства - принцип свободи договору.

Згідно до ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно п. 3 ст. 179 Господарського кодексу України, Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

За приписами ч.1 ст. 187 Господарського кодексу України, Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Оскільки наведений перелік є вичерпним, за наявності будь-яких інших підстав, господарський договір не є обов'язковим, укладається на основі принципу свободи договору та не може бути укладений примусово за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України не підлягають задоволенню, як не обґрунтовані, не законні та не підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

При цьому суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України до відповідача ОСОБА_3 особи-підприємця ОСОБА_4 про зобовязання укласти договір компенсації витрат зі сплати за землю відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено та підписано 07 грудня 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев