номер провадження справи 30/161/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015 Справа № 908/5318/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-інженирінгове підприємство Інвеститор (50007, АДРЕСА_1)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Запорізьке карєроуправління(69015, м.Запоріжжя, вул. Дніпровські зорі, буд. 1)

про стягнення 17 354,01 грн.,

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № б/н від 29.10.2015 р.;

від відповідача не зявився;

До господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельно-інженирінгове підприємство Інвеститор з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства Запорізьке карєроуправління заборгованості в сумі 17354,01 грн., в тому числі: 9504,00 грн. - основного боргу, 4023,16 грн. - інфляції, 231,22 грн. - 3% річних, 2170,03 грн. пені та 1425,60 грн. штрафу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 16, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 230 Господарського кодексу України та умови укладеного між сторонами договору. При цьому вказує, що позивачем на виконання умов договору згідно специфікації було поставлено обумовлену договором продукцію в повному обсязі, проте, відповідач зобовязання за договором не виконав в повному обсязі, що призвело до утворення у останнього заборгованості перед позивачем в сумі 9504,00 грн. За доводами позивача, невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором є підставою для покладення на останнього додаткової відповідальності у вигляді пені, штрафу, інфляційних нарахувань та інших передбачених законом та договором санкцій.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.10.2015 р. порушено провадження у справі № 908/5318/15, присвоєно справі номер провадження № 30/161/15, розгляд якої призначено на 09.11.2015 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті.

03.11.2015 р. господарський суд Запорізької області повідомив учасників процесу про неможливість проведення судового засідання по справі №908/5318/15 призначеного на 09.11.2015р. у звязку з перебуванням судді Кагітіної Л.П. на лікарняному, розгляд справи відкладено на 02.12.2015 р.

За письмовим клопотанням представника позивача фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав клопотання про доручення витребуваних ухвалою суду документів. Також, у судовому засіданні представником позивача надано до матеріалів справи оригінал двосторонньо підписаного та скріпленого печатками підприємств акта звірки взаєморозрахунків станом на 30.09.2015 р.

Відповідач у судове засідання не зявився, вимоги суду, викладені в ухвалі від 08.10.2015р., щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів не виконав, процесуальним правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до підпункту 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В даному випадку, ухвали господарського суду було направлено на адресу відповідача: 69015, м. Запоріжжя, вул. Дніпровські зорі, буд. 1, яка співпадає з місцезнаходженням відповідача, визначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (Витяг з ЄДР станом на 05.11.2015 р. наявний в матеріалах справи).

Направлена на адресу відповідача кореспонденція до канцелярії господарського суду не поверталася. Отже, про час та місце слухання даної справи відповідач був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документи не надані.

Оскільки про час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі його представника за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 02.12.2015 р. справу розглянуто за наявними матеріалами в межах встановленого строку, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

20.11.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельно-інженирінгове підприємство Інвеститор (Постачальником, позивачем у справі) та Приватним акціонерним товариством Запорізьке карєроуправління (Покупцем, відповідачем у справі) було укладено договір №36 (надалі Договір).

За умовами п. 1.1 Договору Постачальник зобов'язався поставити, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити продукцію, а саме запчастини до залізничного транспорту на умовах даного договору.

Кількість та номенклатура продукції зазначається у специфікаціях до Договору, які є невідємною його частиною (п. 2.1 Договору).

Розділом 3 Договору сторони погодили умови та строки поставки.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.4. Договору, поставка здійснюється перевізником за рахунок покупця. Постачальник зобовязується поставити обладнання на умовах поставки франко-склад постачальника. Датою поставки вважається дата отримання обладнання складом постачальника з відміткою у видатковій накладній. Строки поставки обладнання вказуються у специфікаціях.

Поставки обладнання здійснюється по цінам вказаним у специфікаціях. Загальна сума договору визначається як сумарна вартість обладнання, поставка якого здійснюється згідно доданих до нього специфікацій (п.п. 4.1., 4.2. Договору).

Оплата покупцем обладнання здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата за поставлене обладнання здійснюється згідно умовам передбаченими у специфікаціях (п. 5.1., 5.2. Договору).

Специфікацією №01 від 20.11.2014 р. сторони угодили що, загальна вартість поставленої продукції складає 9504,00 грн. Продукція поставляється перевізником за рахунок покупця, EXW склад постачальника. Строк та порядок оплати: оплата здійснюється по факту поставки протягом 10 банківських днів. Графік поставки: протягом 10-ти календарних днів з моменту отримання заявки.

Згідно з п.п. 7.1., 7.2., 7.3. Договору, за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України. У разі строку оплати обладнання, покупець сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої у відповідний період. При порушення строків оплати більше ніж на 30 календарних днів покупець сплачує штраф у розмірі 15% від суми несплаченої продукції.

Договір вступає в силу з 20 листопада 2014 р. та діє до 31 грудня 2015 р. Закінчення строку дію даного Договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобовязань за даним договором (п.п.10.3., 10.4. Договору).

За доводами позивача, ним на виконання умов Договору поставлено відповідачу продукцію колодка гальмівна гребенева тип «М» ДСТУ 30249-97, у кількості 40 шт. на загальну суму з ПДВ 9504,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-000283 від 24.11.2014 р., податковою накладною №23 від 24.11.2014 р. на суму з ПДВ 9504,00 грн., які складені та підписані представниками позивача та відповідача і містять інформацію щодо здійснення між сторонами вищезазначеної господарської операції.

На оплату поставленої продукції позивачем виставлено рахунок-фактуру №СФ-000317 від 24.11.2014р.

Враховуючи умови договору розрахунок за весь товар в повному обсязі повинен бути здійснений відповідачем не пізніше 08.12.2014 р.

Відповідач свої зобовязання щодо оплати товару, всупереч умов Договору та вимог чинного законодавства України, в повному обсязі та в обумовлений Договором строк не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за Договором, яка станом на час подання позову складала 17354,01 грн.

21.07.2015 р. з метою врегулювання спору, позивачем направлено на адресу відповідача претензію з вимогою про сплату заборгованості. Зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Позовні вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства Запорізьке карєроуправління заборгованості в розмірі 17354,01 грн., в тому числі: 9504,00 грн. - основного боргу, 4023,16 грн. інфляційних втрат, 231,22 грн. - 3% річних, 2170,03 грн. пені та 1425,60 грн. штрафу, є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), згідно з якою господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на Договорі поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між сторонами договору, які породили взаємні обовязки: обовязком позивача стала поставка товару відповідачу, а обовязком відповідача прийняття товару і оплата його вартості на умовах, визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з долучених до справи копій видаткової накладної №РН-000283 від 24.11.2014 р., податкової накладної №23 від 24.11.2014 р. позивач на виконання своїх договірних зобовязань поставив відповідачу товар на загальну суму 9504,00 грн. з ПДВ. Отримання відповідачем товару на вказану суму підтверджується довіреністю №785 від 24.11.2014 р. та підписом покупця на цих накладних (арк. справи 14, 15, 17).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з приписами ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Умови здійснення розрахунків між Сторонами, узгоджено в розділі 5 Договору та Специфікації.

Так, за змістом п. 5.1, 5.2 Договору оплата покупцем обладнання здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата за поставлене обладнання здійснюється згідно умовам передбаченими у специфікації, де зазначено, що оплата здійснюється по факту поставки протягом 10 банківських днів.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи первинних документів за договором поставки № 36 від 20.11.2014 р., датою поставки є 24.11.2014 р. (видаткова накладна №РН-000283 від 24.11.2014 р., податкова накладна № 23 від 24.11.2014 р.), отже, враховуючи умови договору розрахунок за весь товар в повному обсязі повинен бути здійснений відповідачем до 08.12.2014р.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач свої зобовязання щодо оплати товару, всупереч умов Договору та вимог чинного законодавства України, в повному обсязі та в обумовлений Договором строк не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за Договором, яка станом на час подання позову становить 9504,00 грн.

Суд також приймає до уваги, що між позивачем та відповідачем було підписано Акт звірки взаєморозрахунків за Договором станом на 30.09.2015 р., згідно з яким загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 9504,00 грн.

Згідно з чинним законодавством України, акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили, як доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку. Але, в розумінні ст.ст. 9, 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами.

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобовязання, та факт несплати відповідачем у визначений зобовязанням термін вартості отриманого товару суд вважає доведеним. Доказів погашення суми боргу відповідачем суду не надано.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення основного боргу за Договором підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 9504,00 грн.

Крім того, в звязку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті вартості отриманого товару, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1425,60 грн. штрафу, 2170,03 грн. пені, 231,22 грн. 3% річних та 4023,16 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Зокрема, частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При цьому, частиною 6 статті 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Аналогічні положення містяться в ст.ст. 549-551, 611 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, статтею 3 вищезгаданого Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В свою чергу, п. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Вимоги про стягнення пені заявлено позивачем на підставі п. 7.2. Договору, згідно з яким у випадку порушення строку оплати обладнання, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України.

Оскільки відповідачем зобов'язання щодо оплати вартості отриманого за Договором товару не виконано, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 2170,03 грн.

В даному випадку, факт порушення відповідачем умов Договору щодо строків оплати підтверджується матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків оплати за Договором, умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції.

Перевіривши наданий позивачем розрахунки штрафу, пені, 3% річних та втрат від інфляції, суд дійшов до висновку, що вони є вірними, складеними відповідно до вимог чинного законодавства.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1425,60 штрафу, 231,22грн. 3% річних, 2170,03 грн. пені та 4023,16 грн. втрат від інфляційних процесів.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Статтею 22 ГПК України встановлено загальний обовязок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

В даному випадку, відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 33 ГПК України, не надав до суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання зобовязань за договором поставки № 36 від 20.11.2014 р. щодо оплати отриманого від позивача товару.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 17354,01 грн., в тому числі: 9504,00 основного боргу, 4023,16 грн. втрат від інфляції, 231,22 грн. - 3% річних, 2170,03 пені та 1425,60 грн. штрафу.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-інженирінгове підприємство Інвеститор (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг) до Приватного акціонерного товариства Запорізьке карєроуправління (м. Запоріжжя) задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Запорізьке Карєроуправління(69015, м.Запоріжжя, вул. Дніпровські зорі, буд. 1, , рахунок 1501 Філія АТ «Фінанси та Кредит», МФО 313731) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-інженирінгове підприємство Інвеститор (50007, АДРЕСА_2, , рахунок № 60 ВАТ «Укрексімбанк», МФО 305589) 9504 (девять тисяч пятсот чотири) грн. 00 коп. основного боргу, 4023 (чотири тисячі двадцять три) грн. 16 коп. втрат від інфляції, 231 (двісті тридцять одна) грн. 22 коп. - 3% річних, 2170 (дві тисячі сто сімдесят) грн. 03 коп. пені, 1425 (одна тисяча чотириста двадцять пять) грн. 60 коп. штрафу та 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 04.12.2015 р.