РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015Справа №910/26002/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Комунального підприємства «Київський метрополітен»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1. Київська міська рада

2. Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про виселення та зобов'язання вчинити дії, -

суддя Морозов С.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (представник за довіреністю №155-Н від 31.10.2014р.);

від відповідача: Цибізова О.О. (представник за довіреністю від 11.09.2015р.);

від третьої особи-1: не з'явились;

від третьої особи-2: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом про визнання продовженим (пролонгованим) Договору про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №213-У(Ор)-11 від 15.10.2011р. на термін до 10.10.201р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відсутність повідомлення від власника орендованого приміщення - Київської міської ради або від уповноваженого ним орендодавця - Департаменту комунальної власності м. Києва про намір використання приміщення для власних потреб свідчить про те, що відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» термін дії Договору про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду від 15.10.2011р. №213-У(Ор)-11 є продовженим (пролонгованим) на аналогічний строк - тобто до 10.10.2017р.

Відповідачем надано відзив а позовну заяву, відповідно до якого він проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, зазначаючи, що з огляду на закінчення строку дії Договору відповідачем надіслано позивачу лист №20 від 17.10.2014р. про закінчення терміну дії договору та відмову у його продовженні, а також вимогу в строк до 12.11.2014р. звільнити об'єкт оренди від огороджуючи конструкцій та повернути його за актом приймання-передачі відповідачу. Щодо тверджень позивача про відсутність у відповідача права на розпорядження комунальним майном територіальної громади міста, зокрема, на засадах оренди, у відзиві відповідач зазначив, що предметом діяльності КП «Київський метрополітен» згідно з п. 3.2. Статуту є - в тому числі, надання в оренду приміщень, обладнання іншим підприємствам та установам. Окрім того, рішенням №517/5329 від 28.12.2010р. Київської міської ради, Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було надано дозвіл відповідачу укласти Договір з позивачем щодо передачі в оренду частини переходу за адресою: станція метро «Позняки» (вестибюль №2) загальною площею 15,3 кв.м.

У відповідь на відзив відповідача позивачем надано до матеріалів справи пояснення, відповідно до яких зазначає, що згідно з ч. 1 і 2 ст. 28 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. В зв'язку х тим, що загальна площа нежитлових приміщень, яка передається орендарям в оренду на станціях Київського метрополітену і перебуває на балансі КП «Київський метрополітен» значно перевищує 200 кв.м. тільки Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації), який є правонаступником Головного управління комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), з 15.10.2011р. згідно п. 2.1. Положення, виступає орендодавцем усіх нежилих приміщень, які перебувають на балансі (в оперативному управлінні) КП «Київський метрополітен». Відповідно до Положення відповідач у спірних правовідносинах оренди комунального майна територіальної громади м. Києва, яке перебуває на балансі відповідача, має статус лише отримувача коштів від здачі власником або уповноваженим ним органом в оренду зазначеного майна. Таким чином, відповідач, станом на дату закінчення строку дії договору оренди, не був уповноважений приймати рішення про передачу або відмову від передачі в оренду комунального майна, продовження або відмову у продовженні строку дії договору оренди цього майна. Отже, лист відповідача №20 від 17.10.2014р. не є допустимим доказом волевиявлення уповноваженої особи з розпорядження об'єктом оренди за договором оренди щодо заперечення проти продовження користування позивачем орендованим майном.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, присвоєно справі №910/26002/15 та призначено до розгляду на 17.11.2015р.

В судовому засіданні 17.11.2015р. розгляд справи відкладено до 24.11.2015р., окрім того, залучено до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Київську міську раду та Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

23.11.2015р. представником позивача подано до суду заяву про огляд оригіналу заяви відповідача №20 від 17.10.2014р. та поштового відправлення №194.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану ним заяву.

Представник відповідача заперечував проти зазначеного клопотання.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Письмовими доказами, у відповідності до ч. 1 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. (ч. 2 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України).

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності). (п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Як встановлено судом, в матеріалах справи міститься копія повідомлення відповідача №20 від 17.10.2014р. та зворотного повідомлення №194, які належним чином засвідчені, а саме, печаткою відповідача з поміткою «Для довідок», відміткою «З оригіналом згідно» та підписані представником відповідача Акімовою А.В.

Таким чином, з огляду на наявність в матеріалах справи належним чином засвідченої копії повідомлення відповідача №20 від 17.10.2014р. та зворотного повідомлення №194, відсутня необхідність у витребуванні оригіналів зазначених доказів для огляду, у зв'язку з чим, заява позивача задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 24 листопада 2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.10.2011р. між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (орендодавець за Договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар за Договором) укладено Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №213-У(Ор)-11, відповідно до п. 1.1. якого позивач на підставі рішення Київради від 28.12.2010р. №517/5329 передає, а відповідач приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу, визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) відповідача), далі - об'єкт оренди, за адресою: станція метро "Позняки" (вестибюль №2), для торгівлі непродовольчими товарами.

За умовами пункту 2.1. Договору об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) відповідача, загальною площею 15,3 кв.м., згідно з викопіюванням Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього Договору.

Відповідно до п. 9.1. Договору він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради від 28.12.2010р. №517/5329 діє з 15.10.2011р. до 13.10.2014р. (2 роки 364 дні).

Пунктом 9.3. Договору сторони погодили, що після закінчення строку дії цього Договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

За Актом приймання-передачі майна в оренду від 01.11.2011р. відповідач передав, а позивач прийняв частину переходу станції метро «Позняки» (вестибюль №2), визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками), загальною площею 15,3 кв.м.

Листом №105 від 04.09.2014р. позивач звернувся до Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з проханням продовжити Договір оренди частини переходу станції метро «Позняки» (вестибюль №2), загальною площею 15,3 кв.м. терміном на 2 роки 364 дні.

Крім того, позивач звертався до Начальника КП «Київський метрополітен» з листом №2116 від 30.10.2014р., в якому просив надати всі необхідні документи для продовження Договору оренди.

Позивач вважає, що оскільки протягом одного місяця з дати закінчення договору оренди не отримував жодних заяв від власника орендованого приміщення про небажання продовжувати договір на той самий термін дії, Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду від 15.10.2011 №213-У(Ор)-11 продовжений (пролонгований) на термін до 10.10.2017р., відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного і комунального майна».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна, а між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Факт передачі приміщення в оренду підтверджується актом приймання-передачі майна в оренду від 01.11.2011р. та не заперечується сторонами.

За приписами ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулює Закон України «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним для даних правовідносин.

Статтею 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на час укладення договору) визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Статтею 26 цього ж Закону визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

З наведених вище норм законодавства випливає, що можливість продовження дії договору оренди на той же термін і на тих же умовах законодавець поставив у залежність, зокрема, від відсутності волевиявлення однієї із сторін про припинення цього договору у зв'язку із закінченням терміну його дії, та зазначив про те, що таке волевиявлення має відбуватись у відповідні строки. Тому, будь-яке документальне підтвердження факту здійснення такої заяви на адресу контрагента припиняє договір оренди, без урахування того, чи отримано іншою стороною цю заяву, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку орендодавців доводити факт отримання орендарями листів (заяв, повідомлень тощо) про припинення дії договорів оренди або ж пересвідчуватися в тому, чи отримував орендар повідомлення (заяви тощо) про припинення дії договору, які надсилаються, зокрема, в порядку ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а передбачений лише обов'язок довести факт належного направлення такого повідомлення-заяви орендарю, яке буде свідчити про відсутність волевиявлення на продовження орендних правовідносин.

В даному випадку, орендодавець висловив заперечення щодо продовження терміну дії договору на новий термін, шляхом направлення на адресу позивача повідомлення №20 від 17.10.2014р., копія якого наявна в матеріалах справи. При цьому відповідачем були дотримані вимоги ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в частині вчасного попередження орендаря про закінчення строку дії договору.

Суд також відзначає, що відповідно до умов п. 9.3. укладеного між сторонами Договору продовження строку дії цього договору може бути продовжено на підставі рішення Київради. В той же час, станом на день вирішення спору Київською міською радою не приймалися рішення щодо продовження дії спірного договору.

Отже, оскільки орендодавець заперечив проти продовження терміну дії Договору, про що повідомив орендаря у встановлені законом строки, а також враховуючи, що рішення про продовження строку дії спірного договору Київрадою не приймалось, Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №213-У(Ор)-11 від 15.10.2011р. припинив свою дію 13.10.2014р., у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги та свідчили про продовження Договору про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №213-У(Ор)-11 від 15.10.2011р. на новий строк.

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/26002/15 позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір позивача в розмірі 1 218,00 грн., покладається на останнього.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.11.2015р.

Суддя С.М. Морозов