Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "26" листопада 2015 р. Справа № 906/1527/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. №49 від 19.08.2015

від відповідача: ОСОБА_2 -дов.№111 від 09.11.2015

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Компанія РОС"

до Відділу культури та туризму виконавчого комітету Коростенської міської ради

про стягнення 65916,47грн (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог)

Ухвалою суду від 10.11.2015 в порядку ст.77 ГПК України оголошувалась перерва в судовому засіданні до 26.11.2015.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 166399,50грн, з яких 100028,12грн - основного боргу, 5254,30грн - 3% річних, 61117,08грн - інфляційних нарахувань.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати коштів згідно умов договору підряду №50 від 01.10.2013.

Згідно клопотання №01/15/75 від 10.11.2015 про зменшення розміру позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача 65916,47грн, оскільки позивачем помилково здійснено розрахунки щодо сплати відповідачем 3% річних та розміру індексу інфляції за період з грудня 2013 року. Крім того, в клопотанні позивач просить повернути суму сплаченого судового збору, посилаючись на зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 10.11.2015 суд прийняв до розгляду клопотання позивача щодо зменшення розміру позовних вимог та вважав заявленим до розгляду спір про стягнення з відповідача 65916,47грн, з яких 4999,44грн - 3% річних, 60917,03грн - інфляційних нарахувань.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві і заяві про зменшення розміру позовних вимог від 10.11.2015. Зазначив, що заборгованість виникла з січня 2014 року, нарахування 3% річних проводилось з 05.01.2015 по 31.08.2015.

Представник відповідача в засіданні суду просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що кошти, які виділялись по договору підряду №50 від 01.10.2013 були субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів щодо соціально-економічного розвитку окремих територій на 2013 рік. Також, пояснив, що відповідач 15.10.2015 сплатив основний борг у сумі 100028,12грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013 між Приватним підприємством "Компанія РОС" (підрядник, позивач) та Відділом культури та туризму виконавчого комітету Коростенської міської ради (замовником, відповідачем) укладено договір підряду №50 (далі - Договір), згідно умов якого підрядник приймає на себе зобов'язання зробити "Капітальний ремонт будинку культури по вул. Грушевського, 3 в м. Коростені", а замовник - прийняти роботу та оплатити її вартість у строки та на умовах, що визначаються цим договором і додатками до нього (а.с. 10-11).

Відповідно до п.1.2. Договору об'єм, характер та вартість робіт, що будуть виконуватись підрядником, встановлюються згідно ПКД цього договору та обмежені сумою даного договору.

Загальна вартість договору становить 688053,60грн, в т.ч. ПДВ 114675,60грн (п.4.1. Договору).

Пунктом 4.2. Договору визначено, що замовник проводить оплату робіт по цьому договору в наступному порядку:

- авансовий платіж 30% в розмірі 206415,90грн, в т.ч.ПДВ 34402,65грн;

- подальша оплата здійснюється за актами виконаних робіт (КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних робіт (КБ-3).

Слід зазначити, що у матеріалах справи знаходиться додаткова угода №1 від 30.12.2013 до договору підряду №50 від 01.10.2013, якою внесено зміни у п.8.1. Договору, виклавши його в наступній редакції: "Цей договір набуває чинність з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31 грудня 2014 року або до повного виконання сторонами своїх зобов'язань".

На виконання договору підряду №50 від 01.10.2013 позивач виконав для відповідача підрядні роботи, що підтверджується підписаними повноважними представниками та скріпленими печатками сторін довідками про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) та актами приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) (а.с. 84-102).

Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати виконаних робіт згідно умов зазначеного Договору виконав частково - до звернення позивача з позовом до суду, що підтверджується платіжними дорученнями №7 від 15.10.2013, №8 від 24.12.2013, №9 від 26.12.2013, №21 від 26.12.2014 (а.с.73-75), а решту (100028,12грн) - сплатив лише під час розгляду справи в суді, про що свідчить платіжне доручення №6 від 15.10.2015 (а.с. 75).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору підряду №50 від 01.10.2013, який за своєю правовою природою є договором будівельного підряду.

За договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ч.1 ст.875 ЦК України).

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін (ч.4 ст.879 ЦК України).

Пунктом першим статті 193 ГК України та ст.526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як суд зазначав вище, пунктом 4.2. Договору визначено, що замовник проводить оплату робіт по цьому договору в наступному порядку:

- авансовий платіж 30% в розмірі 206415,90грн, в т.ч.ПДВ 34402,65грн;

- подальша оплата здійснюється за актами виконаних робіт (КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних робіт (КБ-3).

Разом з тим, у матеріалах справи знаходиться претензія №2 від 16.12.2014 щодо погашення заборгованості за виконані роботи з капітального ремонту будинку культури по вул. Грушевського, 3 в м. Коростені (а.с. 25-27), направлена позивачем відповідачу 17.12.2014 та отримана останнім 28.12.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.28).

Проте, дана претензія залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Варто зазначити, що судом не приймаються посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, передбачених п.6.1. Договору, з огляду на таке.

Частина 2 статті 617 ЦК України та частина 2 статті 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Окрім того, ст. 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, у тому числі й органів державної влади.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Проте, як суд зазначав вище, станом на день звернення позивача з позовною заявою до суду відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати виконаних робіт згідно умов договору підряду №50 виконав частково на суму 478685,33грн, про що свідчать платіжні доручення №7 від 15.10.2013, №8 від 24.12.2013, №9 від 26.12.2013, №21 від 26.12.2014 (а.с.73-75). При цьому, відповідач всупереч умовам п.6.3. Договору не повідомив позивача про неможливість виконати зобовязання за даним договором, і такі докази в матеріалах справи відсутні.

Тому, станом на день звернення з позовною заявою до суду у Відділу культури та туризму виконавчого комітету Коростенської міської ради перед Приватним підприємством "Компанія РОС" існувала заборгованість у сумі 100028,12грн, яку відповідач платіжним дорученням №6 від 15.10.2015 (а.с. 75) сплатив під час розгляду справи в суді, у зв'язку з чим позивачем було зменшено розмір позовних вимог.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні нарахування в сумі 60917,03грн за період з січня 2014 року по липень 2015 року і 3% річних у розмірі 49999,44грн за період з січня 2014 року по серпень 2015 року.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми інфляційних втрат, суд, враховуючи наявну в матеріалах справи претензію №2 від 16.12.2014 (а.с. 25-27), яку відповідач отримав 28.12.2014, та вимоги ст.530 ЦК України, вважає за необхідне здійснити їх перерахунок, а саме:

100028,12грн (сума боргу) х 1,351 (індекс інфляції за лютий-липень 2015 року) 100028,12грн (сума боргу) = 35109,87грн.

Отже, сума інфляційних нарахувань, яка підлягає стягненню, становить 35109,87грн. У частині стягнення 25807,16грн (60917,03грн 35109,87грн) інфляційних нарахувань суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних, суд, враховуючи наявну в матеріалах справи претензію №2 від 16.12.2014 (а.с. 25-27), яку відповідач отримав 28.12.2014, та вимоги ст.530 ЦК України, вважає за необхідне здійснити їх перерахунок, а саме:

3% річних: 100028,12грн (сума боргу) х 3% річних х 239 (кількість днів прострочення за період з 05.01.2015 по 31.08.2015) : 365 днів = 1964,94грн

Таким чином, сума 3% річних, яка підлягає стягненню, становить 1964,94грн. У частині стягнення 3034,50грн (4999,44грн 1964,94грн) інфляційних нарахувань суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не спростував, основний борг у сумі 100028,12грн сплатив лише під час розгляду справи в суді.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог №01/15/75 від 10.11.2015, про стягнення 35109,87грн - інфляційних нарахувань і 1964,94грн - 3% річних є обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають задоволенню. У задоволенні позову щодо стягнення 25807,16грн - інфляційних нарахувань і 3034,50грн - 3% річних суд відмовляє.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Водночас, зважаючи, що при зверненні позивача до суду останнім було сплачено 2495,99грн судового збору та в процесі розгляду справи подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, керуючись п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", абз.5 п.4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011, абз.2 п.2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013, позивачу слід повернути з Державного бюджету України 1277,99грн судового збору, про що необхідно винести відповідну ухвалу суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відділу культури та туризму виконавчого комітету Коростенської міської ради (11500, Житомирська обл., м. Коростень, вул. Грушевського, 3; ідентифікаційний код 13554438) на користь Приватного підприємства "Компанія РОС" (10001, м. Житомир, вул. Ватутіна, 91/1; ідентифікаційний код 36104970):

- 35109,87грн - інфляційних нарахувань;

- 1964,94грн - 3% річних;

- 685,07грн - судового збору.

3. У задоволенні позову щодо стягнення 25807,16грн - інфляційних нарахувань і 3034,50грн - 3% річних суд відмовити.

4. Повернути ухвалою суду Приватному підприємству "Компанія РОС" (10001, м. Житомир, вул. Ватутіна, 91/1; ідентифікаційний код 36104970) з Державного бюджету України 1277,99грн судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №2283 від 07.10.2015, у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.12.15

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати: 1 - у справу