ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р.Справа № 922/6034/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "АВЕРС", м. Запоріжжя
до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш", м. Харків
про стягнення 6 226,54 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідач - ОСОБА_1 за довіреністю №248-1248 від 14.07.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "АВЕРС" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Державного підприємства завод "Електроважмаш" основної заборгованості в сумі 91899,96 грн., 3% річних в сумі 80,57 грн., інфляційних витрат в сумі 4227,40 грн. та пені в сумі 1918,57 грн. Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1475,75 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 237/272С від 28.04.2015 р. щодо оплати вартості поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 листопада 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 01 грудня 2015 року о 11:50 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази, зокрема витребувано у позивача договір поставки № 237/272С від 28.04.2015 р.

23 листопада 2015 року представник позивача надав клопотання (вх. №47093), в якому просить суд розглянути справу без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами.

Також, 23 листопада 2015 року від позивача надійшла до суду заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. №47100), відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 80,57 грн., інфляційні втрати в сумі 4227,40 грн. та пеню в сумі 1918,57 грн., а також покласти на відповідача судові витрати в повному обсязі.

В обґрунтування підстав зменшення розміру позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач 18 листопада 2015 року сплатив основний борг в сумі 91899,96 грн. за договором поставки №237/272С від 28.04.2015р.

Відповідно до ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

У п. 3.10, п. 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", роз`яснено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Суд, розглянувши вказану заяву, дійшов висновку, що вона стосується лише зменшення розміру позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд приймає вищезазначену заяву про зменшення розміру позовних вимог до розгляду та подальший розгляд справи відбувається з урахуванням цієї заяви.

Крім того, суд розглянувши клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутністю, вважає за можливе його задовольнити як таке, що не суперечить вимогам діючого законодавства та не порушує права та охоронювані законом інтереси учасників судового процесу.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх. №48108 від 01.12.2015 р.), зокрема зазначає, що в позовній заяві позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що між сторонами було укладено договір поставки №237/272С від 28.04.2015р., за яким виникла прострочена сума заборгованості в розмірі 91899,96 грн. та внаслідок чого заявлено до стягнення також 3% річних в сумі 80,57 грн., інфляційних втрат в сумі 4227,40 грн. та пеню в сумі 1918,57 грн., проте позивач зазначає, що договір поставки №237/272С від 28.04.2015р. між сторонами не укладався.

Крім того, до відзиву на позовну заяву відповідачем надано копію наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1193 від 23.09.2015р. про перейменування Державного підприємства завод "Електроважмаш" у Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 09.11.2015 р., з якої вбачається, що Державне підприємство завод "Електроважмаш" перейменовано у Державне підприємство "Завод "Електроважмаш".

У п.1.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011року господарським судам роз'яснено, що за приписом статті 25 ГПК у разі, зокрема, реорганізації суб'єкта господарювання у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника. Господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

За таких обставин, суд зазначає, що відповідачем у даній справі є Державне підприємство "Завод "Електроважмаш".

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

У позовній заяві позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 91899,96 грн., 3% річних в сумі 80,57 грн., інфляційних витрат в сумі 4227,40 грн. та пені в сумі 1918,57 грн.

23 листопада 2015 року від позивача надійшла до суду заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. №47100), відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 80,57 грн., інфляційні втрати в сумі 4227,40 грн. та пеню в сумі 1918,57 грн.

Дану заяву про зменшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду.

Як вбачається з позовної заяви, вимоги позивача грунтуються на тому, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором поставки № 237/272С від 28.04.2015 р. щодо оплати вартості поставленого товару.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі засобами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК України. Під засобами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Приписами ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

Згідно з ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів ст.ст. 6, 627, 628 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно частини 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Стаття 32 ГПК України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких, господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін.

В статті 33 ГПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті документи, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено, що між сторонами було укладено договір поставки №237/272С від 28.04.2015р. та прострочення відповідачем своїх зобов`язань за цим договором.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору суд покладає на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 625, 626, 627, 628, 629, Цивільного кодексу України, статтею 175, 180, 181 Господарського кодексу України, статтями 1, 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Повне рішення складено 03.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_2