ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.11.2015 Справа № 905/2792/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "СП Гідроліга - Італія"
до проТовариства з обмеженою з обмеженою відповідальністю " ДТЕК Добропіллявугілля" стягнення 985552,20 грн
за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 Геннадійович- представник за довіреністю
від відповідача не прибув.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "СП Гідроліга-Італія" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" заборгованості на загальну суму 985552,20 грн. у тому числі основний борг розмірі 794856,36грн, інфляційні втрати у розмірі 139258,83грн.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 11694,19грн.; пеня у розмірі 39742,82 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки № 347-ДУ від 25.12.2013 щодо здійснення повної оплати вартості товару поставленого за видатковою накладною №РН-0000003 від 18 лютого 2015.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: договору поставки № 347-ДУ від 25.12.2013, специфікації від 26.12.2014; видаткової накладної №РН-0000003 від 18.02.2015; товарно-транспортної накладної №0 від 18.02.2015; акту №НП/30-000259 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 20.02.2015; досудової вимоги від 11.06.2015; розрахунок суми боргу; розрахунок 3% річних; розрахунок пені; акту звірки взаєморозрахунків; декларації.

Ухвалою суду від 26.10.2015 вищезазначену позовну заяву було прийнято до розгляду та порушено провадження по справі, судове засідання призначено на 12.11.2015.

В судове засідання призначене на 12.11.2015 зявився представник позивача, який повністю підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, відзив на позов не надав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України.

Представники сторін клопотань щодо фіксації судового процесу не заявляли, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши їх пояснення, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

25.12.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю "СП Гідроліга-Італія" (постачальник, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (покупець, відповідач) підписаний договір поставки № 347-ДУ(далі Договір).

За умовами вказаного договору постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі продукція, товар) в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі та сецифікаціях, що є невідємними частинами даного договору.

Відповідно до п.4.1 договору поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, якості, по цінам, з якісними характеристиками та в строки, узгодженні сторонами в специфікаціях до даного договору.

Відповідно до п.4.7 договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на видатковій накладній.

Відповідно до п.5.1 загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій , які є невід'ємними частинами вищезазначеного договору.

Між сторонами 26.12.2014 підписана специфікація до договору, в якій сторони узгодили умови поставки, кількість поставленої продукції та ціну.

Згідно з п.5.4 договору розрахунки за поставлену продукцію постачальником здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальником протягом 5 робочих днів с 60 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору, якщо інший строк відстрочки не обумовлений у відповідній специфікації.

Згідно п.4.2 договору у випадках, коли сторонами в специфікаціях узгоджуються інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, узгодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу продукцію на суму 794856,36грн., що підтверджується видатковою накладною від 18.02.2015 №РН-0000003; товарно-транспортною накладною №0 від 18.02.2015; актом здачі-прийняття робіт від 20.02.2015;

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договорам поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як роз'яснено у п.п.1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що - якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, поставка позивачем відповідачу товарів здійснювалась із залученням підприємства Нова Пошта, що підтверджується товарно-транспортною накладною №0 від 18.02.2015 та актом здачі-прийняття робіт (надання послуг)№НП/30-000259 від 20.02.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, факт отримання товару також підтверджується підписом представника відповідача за довіреністю №124 від 16.02.2015 ОСОБА_2 на видатковій накладній.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується поставка позивачем та отримання відповідачем товару по договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Саме таким вимогам і відповідає видаткова накладна, яка засвідчує встановлений факт здійснення господарських операцій та договірних відносин.

На видатковій накладній №РН-0000003 вказана дата 18.02.2015, позивач у своїй позовній заяві зазначається дату отримання відповідачем товару 19.02.2015.

Відповідачем не надано жодних пояснень щодо дати оформлення здійснення господарської операції, тому суд враховує позицію позивача.

Відповідачем отримано товар за вказаною накладною та підписано останню без будь-яких зауважень та заперечень, тому суд приходить до висновку, що він отримав товар разом з товаросупроводжувальними документами, передбаченими п.4.3 договору.

Оскільки товар отриманий відповідачем без зауважень, то він зобовязаний здійснити оплату товару у строки передбачені п. 5.4 договору.

Відповідач свої зобов'язання не виконав, станом на момент звернення позивача до суду, заборгованість відповідача становить 794856,36грн.

Позивачем на адресу відповідача з метою досудового врегулювання спору була направлена вимога від 11.06.2015 про стягнення з останнього суми заборгованості у розмірі 794856,36грн., проте вона залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження перерахування відповідачу коштів у розмірі 794856,36грн., а матеріали справи таких не містять.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 794856,36грн. суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідаач пеню у розмірі 39742,82 грн.

Відповідно до п.6.8 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, за письмовою вимогою постачальника, виплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення від вартості несвоєчасно сплаченої продукції, проте не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

Відповідно до статті 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов'язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником забов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового забов'язання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини забов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми забов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання забов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли забов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд визнає його вірним та таким, що не первищує 5% від вартості своєчасно неоплаченого товару, тому вимоги про стягненню пені підлягають задоволенню.

Враховуючи несвоєчасну оплату відповідачем отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних, що нараховані на суму 794856,36грн., за період з 25.04.2015 по 20.10.2015 у розмірі 11694,19грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення інфляцію в розмірі 139258,83грн., яка нарахована на суму 794856,36грн. за період з 25.04.2015 по 20.10.2015.

Матеріалами справи доведено, що строки виконання грошового зобовязання відповідачем порушені, так як до предявлення позивачем позову щодо стягнення 3% річних та інфляції фактично залишилось невиконаним грошове зобовязання відповідача перед позивачем.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок 3% річних та визнано його вірним і таким, що підлягає задоволенню у сумі 11694,19 грн.. Проте розрахунок інфляції є арифметично невірним, однак за розрахунком суду розмір інфляційних втрат є більшим ніж за розрахунком позивача, тому, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 139258,83грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача .

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (85043, Донецька обл., м. Добропілля, м.Білецьке, вул. Красноармійська,б.1А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю СП Гідроліга -Італія (72302, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Молодіжна,б.62, код) заборгованість у розмірі794856(сімсот дев'яносто чотири тисячі вісімсот п'ятдесят шість)грн. 36коп.; 3% річних у розмірі 11694(одинадцять тисяч шістьсот дев'яносто чотири)грн. 19коп.; інфляційні втрати у розмірі 139258(сто тридцять дев'ять тисяч двісті п'ятдесят вісім)грн. 83коп.; пеню у розмірі 39742(тридцять дев'ять тисяч сімсот сорок дві)грн. 82коп. та судовий збір у розмірі 14783(чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят три)грн. 28коп.

3.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 17.11.2015.