ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа № 907/790/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С. М.

суддів: Бонк Т.Б.

ОСОБА_1

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2І.(представник за довіреністю)

від відповідача не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 від 01.10.2015

на рішення господарського суду Закарпатської області від 21.09.2015, (суддя Ушак І. Г.),

у справі № 907/790/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, с.Вільхівці, Закарпатська область

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Мукачево, Закарпатська область

про стягнення заборгованості за перевезення вантажу у міжнародному сполученні на суму 133 430,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Закарпатської області від 21.09.2015 у справі № 907/790/15 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості на суму 133 430,00 грн. задоволено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що за договором-заявкою № 46 позивачем як перевізником у даному спорі виконано договірні зобовязання по автоперевезенню обумовленими транспортними засобами від відправника до одержувача за замовленням відповідача. В свою чергу, відповідачем своїх договірних зобовязань по оплаті послуг перевезення не виконано. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму 5 500 євро, що в еквіваленті становить 133 430,00 грн. та підлягає стягненню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 21.09..2015 у справі №907/790/15 та припинити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що лише договори укладені в письмовій формі можуть підтверджувати факт участі ФОП ОСОБА_3 як експедитора у здійснених позивачем перевезеннях. Також, у міжнародних товарно-транспортних накладних, наданих позивачем, відсутні відомості про ФОП ОСОБА_3, а відтак такі накладні є неналежним та недопустимими доказами в справі. Судом першої інстанції не взято до уваги, що ФОП ОСОБА_3 припинила свою підприємницьку діяльність 23.04.2014, що передує моменту подання позовної заяви 17.07.2015. Окрім того, ст. 32 Конвенції встановлює термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення строком в один рік. Тому, господарський суд Закарпатської області, в силу ст. 62 ГПК України мав відмовити у прийнятті позовної заяви.

У судове засідання зявився представник позивача. Представник відповідача чи відповідач в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення господарського суду Закарпатської області від 21.09.2015 у справі № 907/790/15 скасувати, провадження у справі припинити.

Судом встановлено, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі ФОП ОСОБА_4В.) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3П.) укладено договір-заявку № 46 на перевезення вантажу від 13.07.2012 (далі договір-заявка) (а.с. 14). Сторонами договору є виконавець ФОП ОСОБА_4 та замовник ФОП ОСОБА_3 Даний договір заявка містить підписи та відбитки печаток сторін.

За умовами договору-заявки замовник (відповідач) доручає, а виконавець (позивач) зобовязується здійснити автоперевезення 20 тонн обладнання (повне розтентування, не менше 8-ми стягуючих ременів, внутрішня ширина причепу 2,45 м) транспортними засобами АО7747ВА/АО0315ХР по маршруту - м. Кальвенцано, Італія, - м. Самара Російської Федерації, вартістю перевезення 5 500 євро з 100% оплатою протягом 10 днів після отримання товарно-транспортної накладної (СМR) про доставку вантажу.

Пунктом 1 договору-заявки передбачено, що при здійсненні даного перевезення відповідальність сторін визначається Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956.

Згідно ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За узгодженням із Перевізником заявка на перевезення вантажів може бути подана електронними чи іншими засобами зв'язку із повідомленням усіх потрібних відомостей (Наказ Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.97 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні»).

Як вбачається, з міжнародної товарно-транспортної накладної СМR А № 28072012/5 (а.с. 46 та 21), 25.07.2012 у м. Кальвенцано, Італія ТОВ «СТМ Технолоджіс» (відправник) завантажено для ВАТ «Теплант» (одержувач) у м. Самара Російської Федерації вантаж, який позивачем, як перевізником, транспортними засобами д.н.з. НОМЕР_1/АО0315ХР доставлено до митного кордону України у м. Чоп. Як вбачається з графи 18 міжнародної накладної (а.с.46), 28.07.2012 вантаж було переоформлено на іншого відправника Консультаційний центр «Єврокордон» за замовленням ТОВ «СТМ Технолоджіс», Італія, для того ж одержувача у м. Самара, РФ, ВАТ «Теплант».

Претензією по виконанню боргових зобовязань (а.с. 25) ФОП ОСОБА_4 висунув вимогу до ФОП ОСОБА_3П про оплату заборгованості в розмірі 5 500,00 євро за договором-заявкою. Претензія надіслана позивачем 20.03.2015, що підтверджується квитанцією про відправку (а.с. 26) та описом вкладення (а.с. 26).

Відповідь на дану претензію в матеріалах справи відсутня, відповідач оплату не здійснив, що, як зазначає позивач, зумовило звернення позивача до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 133 430,00 грн., що еквівалентно 5 500 євро, станом на момент звернення позивача з позовом до суду.

Позивач звернувся до місцевого господарського суду з даним позовом 17.07.15 року.

Статтею 1 ГПК України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.2 ст. 1 ГПК України у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 ГПК України передбачено перелік справ, підвідомчих господарським судам.

Відповідно до ст. 21 ГПК України відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

У даному випадку позивачем у позовній заяві станом на момент звернення до господарського суду (17.07.15 року) зазначено відповідача ФОП ОСОБА_3, яка, як встановлено, була замовником згідно договору заявки.

Проте, як вбачається з ОСОБА_2 з ЄДРЮОФОП (а.с.32) фізична особа ОСОБА_3 припинила свою підприємницьку діяльність 23.07.2014 (а.с.32,33), що також перевірено апеляційним судом на відповідному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Тобто станом на момент звернення позивача до суду відповідач ОСОБА_3П, не була зареєстрована як ФОП, а навпаки, рік назад з моменту звернення позивача до суду її статус як ФОП було припинено.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо припинено діяльність суб'єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред'явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

З аналізу зазначеної норми вбачається, у господарському суді провадження у справі не порушується, коли подано позов до особи, яка припинила діяльність як субєкт господарювання.

Відповідно до п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи.

Відтак, фізична особа (громадянин), яка мала статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді.

Отже, встановлено, що на момент подачі позову до суду відповідач не був субєктом господарювання, зокрема, його статус як ФОП було припинено, а відтак відповідач не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді.

У матеріалах справи також відсутні докази про продовження, тривання господарської діяльності між ФОП ОСОБА_4 та фізичною особою ОСОБА_3 саме на підставі договору заявки № 46 від 13.07.2012 року на момент подачі даного позову.

У даному випадку відсутні будь які інші підстави, які б уможливлювали участь фізичної особи в господарському провадженні за даних обставин справи.

Згідно п.1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Отже, дана справа № 907/790/15 за позовом ФОП ОСОБА_4 не підлягає вирішенню в господарських судах, враховуючи субєктний склад сторін позову.

Відтак, апеляційний господарський суд вважає, що в господарського суду першої інстанції були відсутні підстави для розгляду даного позову по суті та прийняття рішення.

Таким чином, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення суду прийняте без урахування усіх обставин справи та з порушенням норм процесуального права, а відтак рішення господарського суду Закарпатської області від 21.09.2015 у справі №907/790/15 слід скасувати, а провадження у справі № 907/790/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до фізичної особи ОСОБА_3 про стягнення заборгованості припинити.

Керуючись п.1. ч.1 ст.80 ГПК України, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 від 01.10.2015 року у справі №907/790/15 - задоволити.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 21.09.2015 року у справі № 907/790/15 - скасувати.

3. Провадження у справі № 907/790/15 - припинити.

4. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 07.12.15 року.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

судді С.М. Бойко

ОСОБА_1