ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.12.15р. Справа № 904/8903/15

За позовом публічного акціонерного товариства "Завод "Запоріжавтоматика", м. Запоріжжя

до приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання", м. Кривий Ріг

про визнання третейської угоди, передбаченої п.9.2 договору № КЗГО/185-14П, недійсною та її скасування, стягнення 51 020,40 грн. заборгованості по договору поставки, 17 362,24 грн. інфляційних втрат, 3 796,26 грн. пені, 905,04 грн. 3% річних

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 131/2-1 від 16.06.2015 року, юрисконсульт

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 43 від 02.09.2015 року, представник

ОСОБА_3, довіреність № 46 від 02.09.2015 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Завод "Запоріжавтоматика" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" про:

- визнання третейської угоди, передбаченої п.9.2 договору № КЗГО/185-14П від 08.08.2014 року укладеного між публічним акціонерним товариством "Завод "Запоріжавтоматика" та приватним акціонерним товариством "Криворізький завод гірничого обладнання", недійсною та її скасування;

- стягнення 51 020,40 грн. заборгованості по договору № КЗГО/185-14П від 08.08.2014 року, 17 362,24 грн. інфляційних втрат за період з лютий 2015 року по серпень 2015 року, 3 796,26 грн. пені за період з 26.03.2015 року по 28.09.2015 року, 905,04 грн. 3% річних за період з 26.02.2015 року по 28.09.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно пункту 9.2. договору № КЗГО/185-14П від 08.08.2014 року спори, майнові вимоги щодо яких не перевищують еквівалент 10 000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) за основною сумою зобов'язань, вирішуються в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" (згідно з регламентом вказаного суду), рішення якого є остаточним і обов'язковим для сторін і підлягає виконанню сторонами в строки, зазначені в рішенні суду. Спеціальна норма Закону України "Про третейські суди" передбачає підстави для визнання недійсним третейської угоди, окрім загальних норм викладених в статтях 203 та 215 Цивільного кодексу України. Регламент Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації "Регіональна правова група" не був невід'ємною частиною договору поставки № КЗГО/185-14П від 08.05.2014 року, що суперечить принципу вимог до письмового правочину, що умови договору та всі додатки до нього повинні бути викладені в письмовій формі та підписані сторонами у вигляді єдиного документу (ст. 181 Господарського кодексу України, ст. 207, 208 Цивільного кодексу України). Крім того, в третейському застереженні вказано, що розгляду в третейському суді підлягають суперечки по майновим вимогам, а не грошово-фінансові вимоги по розрахункам між сторонами договору згідно розділу 5 договору поставки "Умови платежів".

Також позивач вказує, що відповідачем не виконані зобов'язання за договором № КЗГО/185-14П (на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів) від 08.05.2014 року в частині своєчасної оплати за поставлену продукцію за видатковою накладною № 7 від 27.01.2015 року на суму 51 020,40 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог посилаючись на те, що спір щодо стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 73 083,94 грн. не відноситься до категорії справ, що розглядаються виключно господарськими судами, та безумовно може розглядатися у Третейських судах оскільки договір № КЗГО/185-14П від 08.05.2014 року було підписано із третейським застереженням, та сума заборгованості на момент подачі позовної заяви не перевищувала еквівалент 10 000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог), даний спір повинен вирішуватися в Постійно діючому Регіональному Третейському суді при асоціації "Регіональна правова група". Перед підписанням договору між позивачем та відповідачем було попередньо узгоджено проект договору разом з його умовами та строками. Під час підписання, виконання та пролонгації договору від позивача до відповідача не надходило пропозиції щодо підписання протоколу розбіжностей щодо виключення третейської угоди з вищевказаного договору, підписавши договір поставки із третейським застереженням, сторони узгодили, що будь-які суперечки та спори щодо даного договору між сторонами підлягають розгляду третейським судом.

29.10.2015 року позивачем надані письмові пояснення де вказує, що підтвердженням того, що договір є договором приєднання свідчить непропорційність прав та обов'язків сторін за договором, а також непропорційність відповідальності сторін. Крім того, позивач зазначає, що не буде спроможним посилання відповідача на те, що позивач знав на яких умовах він приєднався до договору (ч.3 ст. 634 Цивільного кодексу України) тому, що позивачу заздалегідь не було відомо про відмову (зволікання) відповідача виконувати свої обов'язки за договором - проводити розрахунки (оплачувати) за отриману продукцію на умовах укладеного договору. Як відмову виконувати свої зобов'язання за договором позивач оцінює дії відповідача по добровільному виконанню взятих на себе зобов'язань - оплатити отриману продукцію в строки обумовлені договором, а не примусово стягувати через наказ суду.

27.11.2015 року позивач звернувся до суду із клопотанням про застосування до відповідача положення пункту 5 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України за невиконання вимог ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2015 року та неналежне виконання вимог статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 09.10.2015 року порушено провадження у справі з призначення справи до розгляду в засіданні на 29.10.2015 року, після чого розгляд справи відкладався до 12.11.2015.

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні від 12.11.2015 року було оголошено перерву до 01.12.2015 року.

У судовому засіданні 01.12.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

08.05.2014 року між приватним акціонерним товариством "Криворізький завод гірничого обладнання" (далі - покупець, відповідач) та публічним акціонерним товариством "Завод "Запоріжавтоматика" (далі - постачальник, позивач) укладено договір № КЗГО/185-14П (на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів) (далі договір) відповідно до п.1.1 якого постачальник зобовязався передати, а покупець прийняти та оплатити матеріали (далі - ресурси) на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1 договору кількість, номенклатура ресурсів вказуються в специфікаціях до нього договору, які є його невід'ємною частиною (далі - Специфікації).

Постачання ресурсів здійснюється видами транспорту зазначеними в Специфікаціях. Постачальник зобов'язується поставити ресурси на умовах поставки, зазначених у Специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2000 року (п.3.1 договору).

Право власності на ресурси і ризики випадкового знищення або пошкодження ресурсів переходить від постачальника до покупця від дати постачання ресурсів (п.3.4 договору).

Відповідно до п.4.1 договору постачання ресурсів здійснюється за цінами, які визначені у відповідності з умовами поставки, зазначені в Специфікаціях і включають в себе всі податки, збори та інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника пов'язані з поставкою ресурсів.

Оплата за поставлені ресурси буде проводитися протягом терміну, зазначеного в специфікації, який обчислюється з моменту постачання ресурсів (п.5.2 договору).

Згідно з п.7.2 договору у разі порушення більш ніж на 30 календарних днів терміну оплати ресурсів, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідному періоді.

Відповідно до п.9.1 договору суперечки та розбіжності, що виникли у зв'язку з даним договором або стосуються його укладення, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності, по можливості будуть вирішуватися шляхом переговорів.

Якщо суперечки та розбіжності, зазначені в п.9.1 цього договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється відповідно до матеріального права України наступним чином:

- спори, майнові вимоги за якими перевищують еквівалент 10 000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу Національного банку України на дату виникнення вимог) за основною сумою зобов'язань, вирішуються в господарських судах України (у відповідності з чинним законодавством України);

- спори, майнові вимоги щодо яких не перевищують еквівалент 10 000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу Національного банку України на дату виникнення вимог) за основною сумою зобов'язань, вирішуються в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" (згідно з регламентом вказаного суду), рішення кого є остаточним і обов'язковим для сторін і підлягає виконанню сторонами у строки, зазначені в рішенні суду.

У пункті 10.4 договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання, але не раніше виконання вимог установчих документів сторін про необхідність надання згоди на укладення органами правління сторін, що мають відповідні повноваження (при наявності таких вимог). Цей договір діє до 31.12.2017 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов'язань (у тому числі гарантійних) за цим договором (п.10.5 договору).

У специфікації №1 (а.с. 27, том 1) сторони погодили номенклатуру ресурсів, кількість, ціну за одиницю, загальну вартість з урахуванням ПДВ - 100 080,00 грн., умови поставки - EXW - склад постачальника відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року, вимоги до тари, упаковки, маркування ресурсів, термін поставки - протягом 20 календарних днів з моменту заявки покупця, умови оплати - протягом 10 календарних днів з моменту поставки, датою поставки вважається дата вказана у видатковій накладній постачальника.

У специфікації №2 (а.с. 28, том 1) сторони погодили номенклатуру ресурсів, кількість, ціну за одиницю, загальну вартість з урахуванням ПДВ - 124 560,00 грн., умови поставки - EXW - склад постачальника (м. Запоріжжя) відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року, якість, упаковка та маркування ресурсів, термін поставки - протягом 20 календарних днів з моменту заявки покупця, умови оплати - протягом 20 календарних днів з моменту поставки, датою поставки вважається дата вказана у видатковій накладній постачальника.

У специфікації №3 (а.с. 29, том 1) сторони погодили номенклатуру ресурсів, кількість, ціну за одиницю, загальну вартість з урахуванням ПДВ - 154 080,00 грн., умови поставки - EXW - склад постачальника (м. Запоріжжя) відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року, якість, упаковка та маркування ресурсів, термін поставки - протягом 20 календарних днів з моменту заявки покупця, умови оплати - протягом 30 календарних днів з моменту поставки, датою поставки вважається дата вказана у видатковій накладній постачальника, особливі умови - ціна фіксується станом на 09.01.2015 року (курс НБУ UAH/USD 15,749587) при зміні курсу НБУ UAH/USD на 00:00 години дати відвантаження більш ніж на 3% ціни можуть бути перераховані пропорційно зміні курсу НБУ UAH/USD.

На виконання умов договору та специфікації №3 позивачем було поставлено відповідачеві технічне обладнання на загальну суму 51 020,40 грн., що підтверджується видатковою накладною № 7 від 21.01.2015 року (а.с. 41, том 1).

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що третейське застереження, визначене в пункті 9.2. договору № КЗГО/185-14П від 08.05.2014 року, укладеного між сторонами у справі, суперечить вимогам законодавства України, зокрема:

- суперечить вимогам статті 12 Закону України "Про третейські суди", оскільки Регламент Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації "Регіональна правова група" не був невід'ємною частиною договору поставки № КЗГО/185-14П від 08.05.2014 року, що суперечить принципу вимог до письмового правочину, що умови договору та всі додатки до нього повинні бути викладені в письмовій формі та підписані сторонами у вигляді єдиного документу;

- також, третейське застереження суперечить вимогам Конституції України, як таке, що позбавляє позивача права на судовий захист.

Крім того, позивач зазначає, що в третейському застереженні вказано, що розгляду в третейському суді підлягають суперечки по майновим вимогам, а не грошово-фінансові вимоги по розрахункам між сторонами договору згідно розділу 5 договору поставки "Умови платежів".

За вказаних обставин, позивач просить суд визнати третейську угоду, передбачену пунктом 9.2 договору № КЗГО/185-14П, недійсною та скасувати її.

Також причиною виникнення спору є несплата відповідачем грошових коштів у сумі 51 020,40 грн. за поставлений товар.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (абзац 2 пункту 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11).

Відповідно до частини 5 статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Одним із способів захисту прав суб'єктів цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейських судів (рішення Конституційного Суду України від 24.02.2004 № 3-рп/2004 у справі № 1-8/2004; рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2008 від 10.01.2008 у справі № 1-3/2008).

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 2 Закону України "Про третейські суди" визначено, що третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно частинами 1, 2, 4, 5 статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Зі змісту частини договору, яка стосується третейського застереження, зокрема, викладеного у пункті 9.2. договору, вбачається, що сторони уклавши вищевказаний договір включили до нього умову про розгляд спору в третейському суді, який пов'язаний із договором або у звязку з ним, в тому числі, відносно його укладення, виконання, порушення його умов, припинення або визнання його недійсним.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Посилання позивача на відсутність Регламенту Постійного діючого Регіонального Третейського суду України при асоціації "Регіональна правова група" у додатках до договору № КЗГО/185-14П від 08.05.2014 року, не приймається судом до уваги, оскільки норми Закону України "Про третейські суди" не містять приписів про обов'язковість включення до третейської угоди тексту регламенту третейського суду із вказівкою про те, що останній є її невід'ємною частиною.

У відповідності до статті 9 Закону України "Про третейські суди" Постійно діючий третейський суд підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація постійно діючого третейського суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, протягом п'ятнадцяти днів з дня подання його засновником заяви. До заяви додаються рішення про утворення постійно діючого третейського суду, затверджені Положення і регламент цього суду та список третейських суддів, копія статуту заявника.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про третейські суди" положення про постійно діючий третейський суд та регламент третейського суду затверджуються його засновником і публікуються.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про невідповідність волевиявлення позивача під час підписання договору його внутрішній волі, а також не надано доказів, які б підтверджували ненадання для ознайомлення Регламенту Регіонального Третейського суду України при Асоціації "Регіональна правова група".

Відносно посилання позивача про порушення спірним положенням договору права на судовий захист, суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.01.2008 року № 1-рп/2008 у справі № 1-3/2008 визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 Господарського процесуального кодексу України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина 5 статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина 2 статті 22, статті 64 Конституції України).

Можливість передачі спору на вирішення третейського суду передбачена також і статтею 12 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом.

Таким чином, підписавши договір, який містить третейське застереження, сторони передбачили можливість вирішення майбутніх спорів за цим договором в порядку, визначеному Законом України "Про третейські суди", а тому у суду відсутні підстави для визнання недійсним третейського застереження з вказаних підстав.

Суд також звертає увагу на висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-50цс12-1, відповідно до яких договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно статтею 3 Закону України "Про третейські суди" завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб, шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Стаття 18 Закону України "Про третейські суди" встановлює вимоги до третейських суддів. Частина 1 цієї статті передбачає, що третейські судді не є представниками сторін. Третейським суддею може бути призначена чи обрана особа, яка прямо чи опосередковано не заінтересована в результаті вирішення спору.

Відповідно до преамбули Регламенту Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації "Регіональна правова група" Постійно діючий Регіональний Третейський суд України при Асоціації "Регіональна правова група" є недержавним незалежним органом, який утворено з метою його діяльності для вирішення спорів щодо захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб. Третейський суд здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, Закону України "Про третейські суди", Положення про Постійно діючий Регіональний Третейський суд України при Асоціації "Регіональна правова група" і цього Регламенту.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про третейські суди" сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів. Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода. У постійно діючих третейських судах призначення чи обрання третейських суддів здійснюється із затвердженого відповідно до статті 8 цього Закону списку третейських суддів, який за регламентом цього постійно діючого третейського суду може мати обов'язковий чи рекомендаційний характер.

Стаття 18 Закону України "Про третейські суди" встановлює вимоги до третейських суддів. Частина 1 цієї статті передбачає, що третейські судді не є представниками сторін. Третейським суддею може бути призначена чи обрана особа, яка прямо чи опосередковано не заінтересована в результаті вирішення спору.

Отже, Постійно діючий Регіональний Третейський суд України при Асоціації "Регіональна правова група" є незалежним органом, який захищає інтереси сторін третейського розгляду.

З огляду на вищевикладене, позивач не довів наявність підстав, з якими закон пов'язує недійсність пункті 9.2. договору № КЗГО/185-14П від 08.05.2014 року, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсним та скасування третейської угоди, визначеного у пункті 9.2. вищезазначеного договору.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсною та скасування третейської угоди, передбаченої пунктом 9.2 договору № КЗГО/185-14П, з огляду на їх безпідставність та недоведеність.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 51 020,40 грн. заборгованості по договору № КЗГО/185-14П від 08.08.2014 року, 17 362,24 грн. інфляційних втрат за період з лютий 2015 року по серпень 2015 року, 3 796,26 грн. пені за період з 26.03.2015 року по 28.09.2015 року, 905,04 грн. 3% річних за період з 26.02.2015 року по 28.09.2015 року суд вважає необхідним зазначити наступне.

Пунктом 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року за №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на частину першу статті 80 Господарського процесуального кодексу України, якщо при розгляді справи буде встановлено, що є письмова угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду (пункт 5 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України). Таку угоду сторони вправі укласти як до, так і після порушення провадження у справі.

Якщо таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то:

- у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім;

- у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. (підпункт 4.2.3 пункту 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 року за №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

З огляду на викладені рекомендації постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року за №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", враховуючи позицію відповідача про розгляд справи в Постійно діючому Регіональному Третейському суді при Асоціації "Регіональна правова група" господарський суд дійшов висновку, що спір підлягає вирішенню в Постійно діючому Регіональному Третейському суді при Асоціації "Регіональна правова група" (згідно з регламентом вказаного суду), рішення якого є остаточним і обов'язковим для сторін і підлягає виконанню сторонами у строки, зазначені в рішенні суду.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Таким чином, провадження у справі в частині позовні вимоги про стягнення з відповідача 51 020,40 грн. заборгованості по договору, 17 362,24 грн. інфляційних втрат за період з лютий 2015 року по серпень 2015 року, 3 796,26 грн. пені за період з 26.03.2015 року по 28.09.2015 року, 905,04 грн. 3% річних за період з 26.02.2015 року по 28.09.2015 року підлягає припиненню.

Відносно клопотання позивача про застосування до відповідача положення пункту 5 статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд звертає увагу що це є правом господарського суду.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За статтею 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати та за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1 218 гривень, з 1 вересня - 1 378 гривень, у погодинному розмірі: з 1 січня - 7,29 гривні, з 1 вересня - 8,29 гривні.

З урахуванням ціни позову за майновою вимогою у загальній сумі 73 083,94 грн. судовий збір повинен складати 1 218,00 грн. та за немайновою вимогою - 1 218,00 грн.

Сума сплаченого позивачем судового збору складає 3 045,00 грн., що підтверджується платіжними дорученням № 1032 від 22.07.2015 року на суму 1 218,00 грн. (а.с. 14 том 1) та № 921 від 02.07.2015 року на суму 1 827,00 грн. (а.с. 15 том 1).

Отже, надмірно сплачена позивачем сума судового збору складає 609,00 грн. (3 045,00 2 436,00 = 609).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Станом на час розгляду справи позивач з клопотанням про повернення судового зборку не звертався.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, п. 5 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Провадження у справі в частині стягнення 51 020,40 грн. заборгованості по договору, 17 362,24 грн. інфляційних втрат, 3 796,26 грн. пені, 905,04 грн. 3% річних припинити.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.12.2015 року.

Суддя ОСОБА_4