ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа № 907/724/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів Михалюк О.В.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю „Свалява

Міськбуд б/н від 28.09.2015 року

на рішення господарського суду Закарпатської області від 11.09.2015р.

у справі № 907/724/15

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю „Свалява-Міськбуд, с.Голубине

Свалявського району

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю „Вудпро, м. Ужгород

про повернення безпідставно отриманих коштів в розмірі 6700,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.09.2015 року у справі №907/724/15 (суддя Васьковський О.В.) у позові відмовлено повністю; судові витрати покладено на позивача.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено факту безпідставного отримання коштів відповідачем, оскільки виконання дій зобовязального характеру у вигляді оплати за виконані роботи згідно виставленого рахунку відповідача та настання певних правових наслідків для обох сторін в установленому законом порядку, свідчить про те, що спірні грошові кошти отримані на визначених законодавством підставах та не є такими, що підпадають під поняття та ознаки безпідставно отриманих.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю „Свалява-Міськбуд оскаржило його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 28.09.2015 року, в якій просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 11.09.2015р. у справі № 907/724/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, оскільки вважає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що місцевим господарським судом безпідставно зроблено висновок, що між сторонами існували договірні відносини, а тому норми ст. 1212 ЦК України не можуть бути застосовані. При цьому зазначає, що факт перерахування коштів позивачем на рахунок відповідача не може слугувати достатнім доказом існування правової підстави та існування договірних відносин.

Поряд з цим, скаржник покликається на те, що немає правової підстави для збереження відповідачем коштів, оскільки договір поставки товару не укладався.

Крім цього, апелянт зазначає, що господарський суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що в матеріалах справи відсутні первинні документи, які б підтвердили поставку дверей відповідачем позивачу.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 96 ГПК України, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скаржника спростовує та просить рішення господарського суду Закарпатської області від 11.09.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 09.11.2015р. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.11.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 30.11.2015р.

Позивач та відповідач участі уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 року. При цьому, 30.11.2015 року Львівському апеляційному господарському суду від позивача поступила заява про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника та відповідач у поданому 04.11.2015 року Львівському апеляційному господарському суду відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача.

Враховуючи ту обставину, що сторони належним чином були повідомлені про час, місце розгляду апеляційної скарги та наслідки неявки в судове засідання, а також враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників учасників судового процесу.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.09.2015р. у справі № 907/724/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю „Свалява-Міськбуд без задоволення, виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом з підстав помилкового перерахування коштів в сумі 6 700,00 грн. на рахунок відповідача, покликаючись на те, що відповідач безпідставно отримав вказану суму коштів, однак роботи по виготовленню та поставці дверей не виконав, а тому вважає, що такі кошти набуті відповідачем без достатніх правових підстав.

Перевіркою доводів позивача встановлено, що сторони мали намір укласти договір про виконання робіт по виготовленню дверей, а основним доказом щодо такого наміру є наданий відповідачем рахунок №б/н від 25.09.2013 року про здійснення передоплати.

Водночас слід врахувати, що позивач перерахував відповідачу суму 6 700,00 грн. згідно платіжного доручення № 197 від 25.09.2013 року (а.с. 13), що також підтверджується випискою з рахунку №7200 від 25.09.2013 року (а.с. 45), а відповідачем у підтвердження замовлення та виготовлення дверей надано копію специфікації щодо виготовлення дверей № 1279 від 19.09.2013 року (а.с. 25).

Зясуванням підставності звернення до суду з даним позовом встановлено, що згідно з ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Водночас, ст.174 ГК України визначає, що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; тощо.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, доводи ТзОВ „Свалява-Міськбуд щодо помилковості перерахування коштів та безпідставності їх набуття відповідачем, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки згідно платіжного доручення №197 від 25.09.2013 року (а.с. 13) позивачем було здійснено перерахунок коштів в сумі 6700,00 грн. з призначенням платежу за двері зг.рах.б/н від 25.09.13р. в т.ч. ПДВ.

При цьому, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що в матеріалах справи немає доказів, які підтверджують поставку дверей колегія суддів зазначає наступне.

Позивач факт поставки виготовлених відповідачем дверей заперечує, однак не спростовує факт перерахування коштів як сплату за виготовлені двері відповідачу, що підтверджується випискою з рахунку №7200 від 25.09.2013 року (а.с. 45) та платіжним дорученням №197 від 25.09.2013 року (а.с. 13) на суму 6700,00 грн., згідно яких суму 6700,00 грн. оплачено ТзОВ „Свалява-Міськбуд з призначенням платежу: за двері зг.рах.б/н від 25.09.13 в т.ч. ПДВ. Відтак, судова колегія вважає, що доводи скаржника в цій частині є безпідставними та спростовуються документальними доказами у справі в їх сукупності.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, з огляду на матеріали справи та оцінюючи докази у справі суд зазначає, що між сторонами виникли господарські правовідносини, оскільки ТзОВ «Вудпро» вчинило дію господарського характеру на користь ТзОВ „Свалява-Міськбуд, а саме виконало роботу щодо виготовлення та поставки дверей. При цьому, ТзОВ „Свалява-Міськбуд оплатило ТзОВ «Вудпро» грошові кошти за виконану роботу.

Разом з тим, виконання певних дій зобовязального характеру у вигляді оплати за виконані роботи згідно виставленого рахунку відповідача та настання певних правових наслідків для обох сторін в установленому законом порядку, свідчить про те що спірні грошові кошти отримані на визначених законодавством підставах та не є такими, що підпадають під поняття та ознаки безпідставно отриманих коштів.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на те, згідно документальних доказів у справі, зокрема, платіжного доручення № 197 від 25.09.2013 року (а.с. 13), виписки з рахунку №7200 від 25.09.2013 року (а.с. 45) та специфікації щодо виготовлення дверей № 1279 від 19.09.2013 року (а.с. 25) правовідносини між сторонами виникли у 2013 році, проте позивач звернувся до суду, за захистом свого порушеного права з позовом про повернення безпідставно отриманих коштів, у 2015 році, тобто по спливу двох років з моменту виникнення правовідносин.

Зясовуючи підставність застосуванням позивачем до даних правовідносин положень ст.1212 Цивільного кодексу України колегія суддів зазначає наступне.

Згідно чинного законодавства, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України).

Для зясування чи набула особа відповідного зобов'язання, визначеного ст.1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов'язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Відповідно до п. 7. інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.04.2015 р. N 01-06/631/15 Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 N 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" - стаття 1212 Цивільного кодексу України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 Цивільного кодексу України (постанова від 25.02.2015 № 910/1913/14).

Отже, між сторонами існували господарські правовідносини (дії зобовязального характеру), які виключають можливість застосування до них положень ст.1212 Цивільного кодексу України, а тому колегія суддів приходить до висновку, що позивач безпідставно просить застосувати положення ст.1212 Цивільного кодексу України, не обравши спеціальний спосіб захисту, оскільки правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права.

Щодо тверджень позивача про помилковість перерахування спірних коштів на підставі платіжного доручення № 197 від 25.09.2013 року, колегія суддів зазначає наступне, відповідно до п. 3.8 Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Разом з тим доказів щодо помилковості призначення платежу при перерахуванні зазначених коштів суду не надано.

Як передбачено п.1.24 ч.1 ст. 1 Закону України Про платіжні системи та перекази коштів в Україні помилковий переказ - рух певної суми коштів, унаслідок якого з вини банку або іншого субєкта переказу відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі, а помилкове списання/зарахування коштів це списання/зарахування коштів, унаслідок якого з вини банку або клієнта відбувається їх списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що 6 700,00 грн. перерахованих позивачем 25.09.2013 року, сплачені саме за виконану роботу щодо виготовлення та поставки дверей, що спростовує доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин, оспорювана сума не може вважатися отриманою відповідачем без достатньої правової підстави та збереженою в себе за рахунок позивача у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки така сума, сплачена позивачем за виконану роботу щодо виготовлення та поставки дверей.

Таким чином, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог та зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.09.2015р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.09.2015р. у справі № 907/724/15 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю „Свалява-Міськбуд б/н від 28.09.2015 року без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Закарпатської області в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складений 04.12.2015р.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Михалюк О.В.

Суддя Плотніцький Б.Д.