ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.12.15р. Справа № 904/9280/15
За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Концерн "Весна", м.Дніпропетровськ

до Дніпропетровської міської ради, м.Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровської області, м. Дніпропетровськ

про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 1 від 05.08.14р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 4/10-705 від 01.12.15р.

від третьої особи: ОСОБА_3, представник за довіреністю № 21 від 18.08.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 23.10.15р. порушено провадження у справі № 904/9280/15 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Концерн "Весна" (далі - позивач) до Дніпропетровської міської ради (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі - третя особа) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Розгляд справи призначено на 08.12.15р.

03.11.15р., 12.11.15р., 16.11.15р., 23.11.15р. до господарського суду від позивача надійшли клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів в підтвердження заявлених позовних вимог.

08.12.15р. у судовому засіданні повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

В свою чергу, повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, про що також зазначено у відзиві, який долучено до матеріалів справи.

Повноважний представник третьої особи усно зазначив про те, що останнім було зроблено запит щодо встановлення правовласника спірного майна.

В судовому засіданні 08.12.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.1991р. рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 232/5 був зареєстрований статут орендного підприємства "Дніпропетровський радіозавод", яке є правопопередником позивача, що мало наслідком виникнення у цієї юридичної особи цивільної правоздатності, яка дала змогу правопопереднику набувати права та обов'язки стосовно нерухомого майна, яке є предметом цього судового спору.

Як вбачається із технічного паспорту № 743ц від 02.09.2015р. будівля каналізаційно-насосної станції (КНС-9) літ. 2А-1, загальною площею - 363,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Молодогвардійська, буд. 6-Б, була збудована в 1984 році та облікована на відокремленому балансі правопопередника позивача - орендного підприємства "Дніпропетровський радіозавод", що підтверджується довідкою про взяття на облік майна № 1 від 21.10.2015р.

Згідно із статуту, яке було перереєстроване 31.01.1995р., позивач є правонаступником орендного підприємства "Дніпропетровський радіозавод", зареєстрованого рішенням виконкому Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 232/5 від 10.04.1991р., як самостійна юридична особа.

Тобто, позивач стверджує, що саме з часу створення правопопередника позивача - ОП "Дніпропетровський радіозавод", яким є 10.04.1991р., позивач заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном на протязі більше 20 років, яке обліковується на його самостійному балансі, що надає позивачу підставу просити суд визнати за ним права власності на це майно за набувальною давністю.

До цього чужого майна, власник якого невідомий позивачу, відноситься й будівля каналізаційно-насосної станції (КНС-9) літ. 2А-1, загальною площею - 363,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Молодогвардійська, буд. 6-Б, яку позивач використовує у своїй основній діяльності, якою є надання в оренду нерухомого майна іншим суб'єктам господарювання.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати за останнім право власності на будівлю каналізаційно-насосної станції (КНС - 9) літ. 2А-1, в тому числі підвал під 2А-1, загальною площею - 363,0 кв.м., І - мостіння, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Молодогвардійська, буд. 6-Б.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

Посилаючись на ст.ст. 24, 316, 328, 344 Цивільного кодексу України відповідач зазначає про те, що позивач повинен був надати докази безперервного володіння протягом не менш ніж десяти років будівлею каналізаційно-насосної станції (КНС - 9) літ. 2А-1, в тому числі підвал під 2А-1, загальною площею - 363,0 кв.м., І - мостіння, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Молодогвардійська, буд. 6-Б. Однак, зазначені докази позивачем не надані.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд вирішив, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначено у ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набувальна давність (або давність володіння ) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обовязковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України.

Слід зазначити, що право власності належить до числа таких субєктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного факту, а то й їх сукупності. Тому, виходячи зі змісту ст.344 Цивільного кодексу України, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач, є: законний обєкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Таким чином, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах, у всіх випадках є не власник і, тим більше, власник ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 Цивільним Кодексом України (особа заволоділа чужим майном).

Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст. 3 Цивільного кодексу України ).

Для визнання володільця добросовісним вважається достатнім, щоб він не набув майно злочинним шляхом чи способом, який за відомо суперечить основам правопорядку та моралі.

Доказів набуття позивачем нерухомого майна зазначеного у позові злочинним шляхом чи способом, який за відомо суперечить основам правопорядку та моралі суду не надано. Відсутні і докази того, що у позивача наявний умисел причинити шкоду іншій особі, або того, що позивач допускає легковажності або самонадійності чи необережності по відношенню до можливого завдання шкоди. Наведене дає підстави вважати позивача добросовісним володільцем спірного нерухомого майна.

Господарський суд бере до уваги також той факт, що будівля каналізаційно-насосної станції (КНС-9), яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Молодогвардійська, буд. 6-Б не зареєстрована за будь-якою особою, яка б могла ставити питання про приналежність цій особі вказаного майна, що підтверджує Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Ще однією важливою обставиною, яка підлягає доведенню за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, є відкритість володіння, тобто очевидне для третіх осіб, які повинні мати можливість це бачити, не перешкоджати доступу до нього інших осіб, які мають право отримувати про це майно інформацію.

Надані позивачем докази свідчить про відкритість володіння (очевидне для третіх осіб, які мали можливість це бачити, відсутність перешкод доступу до нього інших осіб, які мають право отримувати про це майно інформацію).

Стаття 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність не вказує, що вважається перериванням володіння за давністю. Безперервність володіння, яке відповідає всім зазначеним в законі умовам, повинне бути на протязі визначених законом строків і цей строк диференціюється в залежності від обєкта (для нерухомого майна 10 років).

У п. 8 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК.

З наданих позивачем документів вбачається, що давність володіння позивачем будівлею каналізаційно-насосної станції (КНС-9), яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Молодогвардійська, буд. 6-Б та його безперервність (тобто строк володіння) бере початок з 1991 року, а на час розгляду спору у суді складає понад 10 років.

Отже, вищенаведене свідчить, що позивачем доведена суду сукупність певних юридичних фактів, які виходячи зі змісту ст. 344 Цивільного кодексу України мають значення для цієї справи, а саме: законність обєкту володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння спірним нерухомим майном.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Власник майна, відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Доказів оспорення відповідачем права власності позивача на зазначене у позові нерухоме майно, суду не надано, але господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з: захистом права власності, в тому числі з визнанням цього права. Господарським судам підвідомчі також справи про визнання фактів, що мають для суб'єктів господарювання юридичне значення (п. 3 рекомендацій Президії ВГСУ 27.06.2007р. N 04-5/120 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам із змінами ).

Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Доказів порушення права інших осіб визнанням права власності позивачем на зазначене нерухоме майно, суду не надано.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача пов'язані із визнанням за ним в порядку набувальної давності право власності на зазначене у позові нерухоме майно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10.09.14р. у справі № 922/543/14.

Приймаючи до уваги підстави з якими позивач пов'язує свої позовні вимоги, господарський суд відповідно до ст. 49 ГПК України покладає судові витрати по справі на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 316, 328, 344, 392 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати в порядку набувальної давності за Товариством з додатковою відповідальністю "Концерн "Весна" (49038, м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, буд. 68, ) право власності на будівлю каналізаційно-насосної станції (КНС-9) літ. 2А-1, в тому числі підвал під 2А-1, загальною площею - 363,0 кв.м., І - мостіння, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Молодогвардійська, буд. 6-Б.

Витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 08.12.15р.

Суддя ОСОБА_4