ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р.Справа № 922/5560/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Граніт", с. Рясне
до Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот", с. Рясне
про та за зустрічною позовною заявою до про стягнення 200733,47 грн. Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот", с. Рясне Приватного сільськогосподарського підприємства "Граніт", с. Рясне визнання договорів недійсними
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність б/н від 14.08.15 р.;

відповідача - ОСОБА_2 довіреність б/н від 21.09.15 р.;

ВСТАНОВИВ:

Приватне сільськогосподарське підприємство "Граніт" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот" про відшкодування збитків, завданих неправомірними діями щодо зайняття та обробки земельних ділянок у розмірі 200 733,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач без належних правових підстав використовує орендовані позивачем земельні ділянки для засіву та збору врожаю, чим завдає значних збитків позивачу.

20.10.2015 р. через канцелярію господарського суду Харківської області надійшла зустрічна позовна заява ПСП "Патріот" до ПСП "Граніт", в якій позивач за зустрічним позовом просить визнати договори оренди землі від: 27.10.2011р. та від 08.11.2012р., які укладені між ОСОБА_3 та ПСП "Граніт" недійсними, посилаючись на те, що вказані договори укладено з порушеннями цивільного та господарського законодавства.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.10.2015р. судом прийнято зустрічну позовну заяву ПСП "Патріот" до ПСП "Граніт" про визнання договорів оренди землі недійсними, для спільного розгляду із первісним позовом. Розгляд справи відкладено на "28" жовтня 2015 р. о 10:00

У судовому засіданні оголошувались перерви до: 11.11.2015р. о 10:15; 20.11.2015р. о 10:00; 01.12.2015р. о 09:45.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Також, позивачем за зустрічним позовом заявлено клопотання про пропущення позивачем за зустрічним позовом строку позовної давності на подання даної позовної заяви до суду, оскільки один зі спірних договорів був укладений 27.10.2011 р., отже строк позовної давності сплив 27.10.2014р.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, задовольнивши зустрічний позов.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

27.10.2011 року між ОСОБА_4 (далі - орендодавець) та ПСП "Граніт" в особі директора ОСОБА_5 (далі орендар) укладено договір оренди землі, за яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,8338 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

08.11.2012 року між ПСП "Граніт" та ОСОБА_3 було укладено договір оренди на земельну ділянку на території Писарівської селищної ради, площею 4,7860 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Право оренди цих земельних ділянок (кадастрові номери 630685000:02:002:0604, 30685000:02:002:0605) зареєстроване відповідно до законодавства України, що підтверджується документами, доданими до матеріалів справи.

Між ПСП "Патріот" та ОСОБА_6 було укладено договір №24 про оренду земельної частки (паю). Відповідно до умов даного договору ОСОБА_6 передала в оренду земельну частку (пай) в розмірі 5,34 умовних кадастрових гектарів, а ПСП "Патріот" прийняло у користування земельну частку (пай) та зобовязалось сплачувати орендну плату.

Договір зареєстрований 01.11.2001 року в книзі реєстрації договорів про оренду землі Писарівської сільської ради за №23, строк дії закінчився 01.11.2011 року.

Між ПСП "Патріот" та ОСОБА_4 було укладено договір №25 про оренду земельної частки (паю). Відповідно до умов даного договору ОСОБА_3 передав в оренду земельну частку (пай) в розмірі 5,34 умовних кадастрових гектарів, а ПСП "Патріот" прийняло у користування земельну частку (пай) та зобовязалось сплачувати орендну плату.

Договір зареєстрований 01.11.2001 року в книзі реєстрації договорів про оренду землі Писарівської сільської ради за №24, строк дії закінчився 01.11.2011 року.

26.07.2013 року ОСОБА_3 помер. Відповідно до його заповіту, складеного 29.10.2012 року та посвідченого нотаріально, земельні ділянки, що перебувають в оренді за вищевказаними договорами, та право власності на майновий пай члена КСП передаються у спадок ОСОБА_7. Відповідно до ще одного заповіту ОСОБА_3 від 07.05.2013 року, посвідченого секретарем Писарівської селищної ради, вищезазначені земельні ділянки передаються у спадок ОСОБА_8.

На даний момент відповідно до законодавства новий власник спірної земельної ділянки не визначений.

У червні 2014 року позивач звернувся до Золочівського районного суду Харківської області з позовом до директора ПСП "Патріот", ОСОБА_8, про захист права користування земельними ділянками шляхом усунення перешкод у користуванні земельними ділянками.

30.07.2015 року на земельних ділянках з кадастровими номерами 630685000:02:002:0604, 630685000:02:002:0605 ПСП "Патріот" було зібрано врожай озимої пшениці.

02.10.2014 року Золочівським РВ ГУМВС України в Харківській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань запис про кримінальне провадження під номером 0000569 за ст. 356 Кримінального кодексу України.

16.03.2015 року Золочівським районним судом Харківської області було постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_8, директору ПСП "Патріот" здійснювати будь-яку діяльність з обробки, засіву і збору врожаю на зазначених земельних ділянках.

29.04.2015 року Золочівським районним судом було винесено заочне рішення про задоволення позовних вимог про захист права користування земельними ділянками шляхом усунення перешкод у користуванні земельними ділянками.

11.07.2015 року на земельних ділянках з кадастровими номерами 630685000:02:002:0604, 630685000:02:002:0605 було зібрано врожай озимої пшениці.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом обєктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст.ст. 27,28 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Згідно ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів.

Водночас відповідно до статті 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Вказаний перелік підстав для відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам є вичерпним.

Згідно зі статтею 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

За змістом ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, у відповідності з ч. 2 цієї статті, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: (а) збитки, (б) протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; (в) причинний зв'язок між ними; (г) вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання цивільно-правової відповідальності.

У той же час, відповідно до норми ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, тягар обовязку доведення відсутності вини лягає саме на відповідача.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, при встановленні сукупності умов, наявність яких має своїм наслідком настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, позивач має довести протиправність дій відповідача, факт заподіяння збитків у їх результаті, обґрунтувавши й розмір останніх, а також причинний зв'язок між протиправною дією відповідача та заподіяними збитками, у той час як на відповідача покладається обов'язок доведення відсутності своєї вини.

З матеріалів справи вбачається, що ПСП "Граніт" на даний час є правомірним користувачем земельних ділянок з кадастровими номерами 630685000:02:002:0604 та 630685000:02:002:0605 на підставі зареєстрованих у встановленому законодавством порядку договорів оренди земельних ділянок.

Також матеріалами справи підтверджено самовільне зайняття вказаних ділянок відповідачем.

Відповідно до Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Матеріали справи містять копію пояснень ОСОБА_8, єдиного засновника ПСП "Патріот", від 30.07.2014 року, в якому останній зазначає, що саме ПСП "Патріот" здійснило збір урожаю з земельних ділянок, належних на праві користування ПСП "Граніт", у звязку з тим, що ОСОБА_8 вважає себе новим власником цих земельних ділянок в порядку спадкування за ОСОБА_4

Твердження представника відповідача про те, що факти, викладені у матеріалах досудового розслідування, не мають преюдиціального значення для суду, а пояснення директора ПСП "Патріот" не є належним доказом по справі суд вважає недоречними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Вказаний письмовий документ не містить попередніх висновків органу досудового розслідування, а містить фактичну інформацію щодо предмета доказування, є допустимим та належним доказом у господарській справі, у звязку з чим йому надана судом відповідна оцінка в межах заявленого позову.

В рамках кримінального провадження цей документ отримає окрему правову оцінку для можливого притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Крім того, в матеріалах справи містяться листи управління агропромислового розвитку Золочівської районної державної адміністрації №180 від 27.08.2015 року, №395 від 29.08.2014 року, №332 від 19.08.2015 року та №440 від 11.11.2015 року щодо проведення відповідних перевірок та встановлення фактів неправомірного засіву ПСП "Патріот" земельних ділянок, належних на праві користування ПСП "Граніт". Відповідачем не додано до матеріалів справи доказів оскарження результатів таких перевірок в адміністративному чи судовому порядку.

Враховуючи, що право позивача на використання належних йому на праві оренди земельних ділянок було порушено відповідачем в результаті самовільного використання земельних ділянок, у позивача виникли підстави для відшкодування завданих йому збитків.

Відповідно до п.1. "Методичних рекомендацій щодо застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу", затверджених наказом Державного агентства земельних ресурсів України та Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 12.09.2007 року №110 підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, є матеріали справи про адміністративне провадження, які підтверджують факт вчинення правопорушення, а саме:- акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства; - протокол про адміністративне правопорушення;- припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства); - акт обстеження земельної ділянки.

Однак, у відповідності до п. 3.2. цих рекомендацій у разі, якщо особу порушника, що заподіяв шкоду, встановити не вдалося (неможливо скласти акт перевірки, протокол про адміністративне правопорушення та видати порушнику припис), розрахунок розміру шкоди здійснюється на підставі акта обстеження земельної ділянки. Копії акта обстеження земельної ділянки та розрахунку розміру заподіяної шкоди направляються до відповідного органу внутрішніх справ для встановлення особи порушника земельного законодавства та до відповідного органу прокуратури.

Державною інспекцією сільського господарства в Харківській області 04.09.2015 року складено акти обстеження земельних ділянок, а також проведено розрахунок розміру шкоди, відповідно до Методики визначення розміру шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року №963, яка становить загалом 23109,10 грн.

Відповідно до приписів статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Матеріали справи містять докази вжиття позивачем заходів щодо отримання вигоди та наявності у позивача реальної можливості отримати таку вигоду у випадку відсутності неправомірних дій відповідача.

Зокрема, такими доказами є довідки про закупівлю посівного матеріалу (ярого ячменю), договори оренди сільськогосподарської техніки та довідка про наявність техніки на балансі ПСП "Граніт", договір про закупівлю мінеральних добрив та платіжне доручення про сплату його вартості, договори поставки сільськогосподарської продукції, запит на адресу відповідача щодо підстав засіву земельних ділянок Позивача та порядку компенсації витрат на посів, рішення Золочівського районного суду Харківської області від 29.04.2015 року про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, що свідчить про намагання Позивача зупинити порушення своїх прав з боку Відповідача, та ін.

Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 156 ЗК України, ст. 1166 ЦК України така шкода відшкодовується у повному обсязі.

Розмір шкоди, заподіяної порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки.

Зокрема, при самовільному зайнятті ріллі на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення .

Відповідно до статей 90, 95, 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. (п.16 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року).

Позивачем правомірно зроблено розрахунок розміру шкоди на підставі середніх ринкових цін на ярий ячмінь та середньої врожайності ярого ячменю, наданих управлінням агропромислового розвитку Золочівської районної державної адміністрації та середніх цін на паливо у відповідний період.

Таким чином, суд вважає, що усі надані докази в сукупності дають підстави вважати доведеними факт самовільного зайняття Відповідачем земельних ділянок з кадастровими номерами 630685000:02:002:0604 та 630685000:02:002:0605, факт завдання такими діями шкоди позивачу, а також причинно-наслідковий звязок між цими фактами.

Відповідачем, у свою чергу, не наведено належними та допустимими доказами відсутності своєї вини у завданні шкоди. Інші докази та пояснення сторін висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги по первісному позову ПСП "Граніт" до ПСП "Патріот" про відшкодування збитків, завданих неправомірними діями щодо зайняття та обробки земельних ділянок у розмірі 200733,00 грн. обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог, заявлених у зустрічній позовній заяві про визнання договорів оренди землі від: 27.10.2011р. та від 08.11.2012р., які укладені між ОСОБА_3 та ПСП "Граніт" недійсними, суд встановив наступне.

Позивач за зустрічним позовом у якості підстав зазначає, що при укладанні договорів оренди не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору; що земельні ділянки, що є предметом спірних договорів оренди землі передані не були, акти прийому - передачі підписані між сторонами не були; відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів паспортизації земельної ділянки; відсутні докази сплати орендної плати на виконання спірних договорів.

З матеріалів справи вбачається, що представником ПСП "Граніт" заявлено клопотання про застосування позовної давності, оскільки договір оренди землі від 27.10.2011 р. був укладений 27.10.2011р., а отже строк позовної давності сплив 27.10.2014р.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частинами 1,2 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. (Постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 р.)

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право уповноваженої особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", абзаци перший та другий п. 2.2.: за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Згідно ст. 202, ч. 2 ст. 203, 205, 207, 237 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою; представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, договори оренди землі від 27.10.2011 та від 08.11.2012р. були укладені між повноважними представниками сторін, які мали достатній обсяг цивільної працездатності для укладання цих договорів.

Судом встановлено, що договори оренди містять необхідну інформацію щодо земельних ділянок, які передаються в оренду, зокрема, невід'ємними частинами договорів є план-схеми земельних ділянок, кадастрові номера, плани земельних ділянок, акти встановлення меж земельних ділянок в натурі, які дозволяють з максимальною точністю встановити об'єкт оренди та ідентифікувати його.

Крім того, відповідно до п. 33 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень №703 від 22.06.2011 року, чинного на момент реєстрації договорів оренди, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27, 28, 30 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав завірену в установленому порядку копію примірника кадастрового плану земельної ділянки на паперовому носії.

Отже, факт реєстрації вказаних договорів підтверджує наявність усіх передбачених законодавством відомостей про об'єкт оренди у оспорюваних договорах.

Враховуючи вищенаведене та те, що у позивача за зустрічним позовом не виникло порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, а відтак заява відповідача за зустрічним позовом про застосування до зустрічної позовної заяви строку позовної давності є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, відповідно до цього суд вважає у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсними договорів оренди землі відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічному позову, судові витрати по первісному та зустрічному позовам покладаються на відповідача за первісним позовом.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 628, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 189, 190, 191 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот" (62233, Харківська область, Золочівський район, с. Рясне, ІК 31165583) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Граніт" (62233, Харківська область, Золочівський район, с. Рясне, ІК 30916550) 200733,47 грн. збитків, у тому числі 23109,10 грн. реальних збитків та 177624,37 грн. упущеної вигоди.

3. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Патріот" (62233, Харківська область, Золочівський район, с. Рясне, ІК 31165583) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Граніт" (62233, Харківська область, Золочівський район, с. Рясне, ІК 30916550) судовий збір у розмірі 3011,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Повне рішення складено 03.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_9