КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2015 р. Справа№ 919/16/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

від позивача - Мазуренко С.А., від відповідача 1. - не з'явився, від відповідача 2. - не з'явився, третя особа - не з'явився, від ТОВ «Фиш Маркет» - Онищук М.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-Крим»

на рішення господарського суду міста Севастополя від 25.02.2014р.

по справі № 919/16/14 (суддя - Архипенко О.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-Крим»

до 1. товариства з обмеженою відповідальністю «МК-ФІШ»

2. товариства з обмеженою відповідальністю «Кримська риболовна компанія»

за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача: публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Синтез»

про визнання недійсним нікчемних правочинів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 25.02.2014р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Крокус Крим» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Севастополя від 25.02.2014р. у справі № 919/16/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2015р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-Крим» прийнято до провадження.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015р. у зв'язку із перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці змінено склад колегії суддів, для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-Крим» на рішення господарського суду міста Севастополя від 25.02.2014р. по справі №919/16/14 прийнято до провадження у визначеному складі.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015р. у зв'язку із перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці змінено склад колегії суддів, для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Агрикова О.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-Крим» на рішення господарського суду міста Севастополя від 25.02.2014р. по справі №919/16/14 прийнято до провадження у визначеному складі.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015р., у зв'язку з виходом судді Кропивної Л.В. з відпустки, а також формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, сформовано для розгляду апеляційної скарги по справі № 919/16/14 колегію суддів у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-Крим» на рішення господарського суду міста Севастополя від 25.02.2014р. по справі №919/16/14 прийнято до провадження у визначеному складі.

До суду надійшли клопотання від товариства з обмеженою відповідальністю «Фиш Маркет» про залучення до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача.

Позивач заперечує проти залучення третьої особи.

Крім того, ТОВ «Фиш Маркет» надало відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

В обґрунтування заяви про залучення ТОВ «Фиш Маркет» до участі у справі заявник посилається на ухвалу господарського суду міста Києва від 16.02.2015р. у справі №919/1267/13.

З ухвали господарського суду міста Києва від 16.02.2015р. вбачається, що 17.02.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Кримська риболовна компанія» і товариством з обмеженою відповідальністю «Фиш маркет» укладено договір про відступлення права вимоги №1, за яким товариство з обмеженою відповідальністю «Кримська риболовна компанія» (первісний кредитор) передає, а товариство з обмеженою відповідальністю «Фиш маркет» (новий кредитор) приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором вербоут-чартеру №1 від 03.01.2012р., укладеним між первісним кредитором та товариством з обмеженою відповідальністю «Фиш маркет» (боржником).

У відповідності до п. 1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2013р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Позивач заперечує наявність та дійсність зазначеного договору.

ТОВ «Фиш Маркет» не надало суду договору про відступлення права вимоги №1 від 17.02.2014р.

За таких обставин у суду відсутні підстави для задоволення заяви про залучення ТОВ «Фиш Маркет» до участі у справі в якості третьої особи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МК-ФІШ», товариство з обмеженою відповідальністю «Кримська риболовна компанія» та публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Синтез» своїх представників в судове засідання не направили.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

За таких обставин, справа розглядається за відсутності представників відповідачів, які належним чином повідомлені.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

30.09.2008р. між акціонерним банком «Синтез», правонаступником якого є ПАТ «АБ «Синтез» (Іпотекодержатель), та ТОВ «МК-ФІШ» (Іпотекодавець) був укладений іпотечний договір, за умовами якого забезпечується виконання Іпотекодавцем зобов'язань перед Іпотекодержателем, що виникають із договору кредитної лінії №03-КЮ від 17.09.2008р., інших договорів, які є невід'ємною частиною Договору кредитної лінії №03-КЮ від 17.09.2008р., укладеного між ТОВ «Транссервіс» та Іпотекодержателем. /а.с. 52/.

Згідно з пунктом 1.5 Іпотечного договору в забезпечення виконання зобов'язань, вказаних у пункті 1.1 Іпотечного договору, та всіх видатків, передбачених Кредитним договором, витрат, пов'язаних з реалізацією предмету іпотеки, та всіх додаткових майнових і немайнових обов'язків, які можуть виникнути внаслідок укладення між Іпотекодержателем та Позичальником в майбутньому угод в рамках Кредитного договору, Іпотекодавець на умовах, передбачених Договором, передає в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно - судно «Черемош», яке зареєстроване у Державному судновому реєстрі Севастопольського морського порту під №89 від 15.02.2000, порт приписки - м. Севастополь.

За умовами пунктів 2.5 Іпотечного договору передача Предмету іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування здійснюється Іпотекодавцем виключно за письмовою згодою Іпотекодержателя.

15.05.2013р. між ПАТ «АБ «Синтез» та ТОВ «Крокус-Крим» укладені договори про відступлення права вимоги за договором кредитної лінії №03-КЮ від 17.09.2008р. та про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов яких ТОВ «Крокус-Крим» став кредитором за договором кредитної лінії №03-КЮ від 17.09.2008, а також іпотекодержателем судна «Черемош» за Іпотечним договором. /а.с. 60/.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 24.07.2013р. у справі №919/335/13 за позовом ТОВ «Крокус-Крим» до ТОВ «МК-ФІШ» про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги задоволені повністю. В рахунок погашення на користь ТОВ «Крокус-Крим» заборгованості за договором кредитної лінії від 17.09.2008р. №03-КЮ у розмірі 3 191 030,40 грн. звернуто стягнення на судно «Черемош», яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 30.09.2008р., шляхом проведення публічних торгів.

Рішенням у встановленому законодавством порядку не скасоване та є чинним.

03.01.2012р. між ТОВ «МК-ФІШ» та ТОВ «КРК» був укладений договір бербоут-чартеру №1, за умовами якого відповідач 1 передав, а відповідач 2 прийняв в оренду риболовецьке судно «Черемош». /а.с. 24/.

Строк дії Договору чартеру - до 31.03.2015р. (пункт 11.5 Договору чартеру в редакції додаткової угоди №2 від 01.06.2012). /а.с. 29/.

26.05.2013р. відповідачами підписано угоду про розірвання Договору чартеру, за умовами якої відповідачі домовилися розірвати договір бербоут-чартеру №1 від 03.01.2012р., а також, зокрема, ТОВ «МК-ФІШ» взяло на себе зобов'язання в строк до 01.08.2013 здійснити повний розрахунок з ТОВ «КРК» по наступним майновим вимогам на загальну суму 3 002 663,60 грн.: вартості ремонтних робіт судна, здійснених за рахунок фрахтувальника з підтвердженням класу судна на суму 430000,00 грн., а також забезпечення різними матеріалами для ремонту судна на суму 100 000,00 грн.; вартості оснащення судна додатковим обладнанням на суму 1 486 556,80 грн.; суми упущеної вигоди, у зв'язку з достроковим розірванням Договору чартеру на суму 906 000,00 грн.; суми дебіторської заборгованості на суму 80 106,80 грн./а.с. 198/.

Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У своїй постанові від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» Вищий господарський суд вказав, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Матеріали справи не містять доказів погодження іпотекодержателя на передачу майна в оренду.

Таким чином, оспорюваний правочин є нікчемним, оскільки укладений без згоди іпотекодержателя.

Відповідно до п. 2.5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» за змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на наявність протиправного умислу представників ТОВ «КРК» та ТОВ «МК-Фіш», який полягав у створенні штучної заборгованості, яка повинна бути погашена виключно за рахунок СРТМ «Черемош».

Однак, враховуючи вимоги ст. 234 Цивільного кодексу України, позивач в порушення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, позивач не навів та не довів суду доказів фіктивності оспорюваних правочинів та створення штучної заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до 33 Закону України «Про іпотеку» що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як вже зазначалось, рішенням господарського суду міста Севастополя від 24.07.2013 у справі №919/335/13, яке набрало законної сили, в рахунок погашення наявної кредитної заборгованості у розмірі 3 191 030,40 грн. на користь ТОВ «Крокус-Крим» звернуто стягнення на належне відповідачу 1 риболовецьке судно «Черемош», шляхом проведення публічних торгів.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя.

Таким чином, кошти від реалізації судна за рішенням суду будуть спрямовані на задоволення грошових вимог позивача у визнаному судом розмірі.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Севастополя від 25.02.2014р. у справі №919/16/14.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Севастополя від 25.02.2014р. у справі №919/16/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №919/16/14 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Л.В. Кропивна

Л.Г. Смірнова