ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

03.12.2015 Справа № 904/7750/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання: Фьокліній Д.І.

За участю представників сторін:

від Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області: ОСОБА_3, довіреність №30966/10/04-63-10-010 від 03.09.15;

від ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "СОЛАР-ХОЛДІНГ": ОСОБА_5, довіреність б/н від 02.12.15;

інші учасники апеляційного провадження в судове засідання не з'явились.

Розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2015 року у справі №904/7750/15

за заявою директора ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "СОЛАР-ХОЛДІНГ"

до боржника ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "СОЛАР-ХОЛДІНГ"

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2015 року у даній справі (суддя Владимиренко І.В.) заяву Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровської області про звільнення від сплати судового збору за подання заяви з грошовими вимогами до боржника залишено без задоволення.

Ухвала мотивована тим, що ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області у встановлений господарським судом строк не усунула недоліки заяви, не подала витребуваних судом документів про сплату судового збору, що унеможливлює прийняття заяви.

Не погодившись з ухвалою суду, до апеляційного господарського суду звернулась Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить поновити строк на подання апеляційної скарги, скасувати оскаржуваний судовий акт, прийняти нове рішення яким задовольнити заяву ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська та звільнити податковий орган від сплати судового збору. В обґрунтування своєї правової позиції представник посилається на те, що:

- Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до правосуддя, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету;

- відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про судовий збір» Кабінет Міністрів України зобовязаний забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору;

- відповідно до довідки №39158/8/04-63-05-017 від 29.10.2015 року та кошторису Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області на 2015 рік кошти на оплату судового збору відсутні.

03.12.2015 року до Дніпропетровського апеляційного господарського суду від представники податкового органу надійшов кошторис фінансування Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області на 2015 рік, в якому кошти на оплату судового збору відсутні.

В судовому засіданні представник скаржника та представник боржника надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог з посиланням на норми законодавства. Інші учасники апеляційного провадження в судове засідання не зявились, в матеріалах справи відсутні обґрунтування поважності підстав їх неявки в засідання апеляційного господарського суду. Суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення сторін у справі про банкрутство боржника належним чином (п.3.9.2 постанови пленуму ВГС України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши докази у справі, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2015 року у даній справі не підлягає задоволенню, а апеляційне провадження у справі підлягає припиненню.

Згідно зі ст. 106 ГПК України окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду:

1) про вжиття запобіжних заходів, відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів, залишення без змін ухвали про вжиття запобіжних заходів, зміну чи скасування ухвали про вжиття запобіжних заходів;

2) про повернення позовної заяви;

3) про відмову у прийнятті позовної заяви;

4) про передачу справи за підсудністю;

5) про забезпечення позову, скасування забезпечення позову;

6) про зупинення провадження у справі;

7) про припинення провадження у справі;

8) про залишення позову без розгляду;

9) про затвердження мирової угоди;

10) у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";

11) про відмову прийняти додаткове рішення, ухвалу;

12) про роз'яснення чи відмову у роз'ясненні рішення, ухвали;

13) про внесення виправлень у рішення, ухвалу;

14) про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами;

15) окрема;

16) додаткова;

17) про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання;

18) про внесення виправлень до наказу, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню;

19) про видачу дубліката наказу або відмову у його видачі;

20) про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміни способу та порядку їх виконання;

21) про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби;

22) про відмову у прийнятті заяви про скасування рішення третейського суду;

23) про повернення заяви про скасування рішення третейського суду;

24) про відмову поновити пропущений процесуальний строк;

25) про повернення заяви про видачу виконавчого документа за рішенням третейського суду.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, місцевий господарський суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали місцевого господарського суду, передбачені пунктами 1, 5, 10 - 21 частини першої цієї статті, до суду апеляційної інстанції передаються лише копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги. У разі необхідності апеляційний господарський суд може витребувати також копії інших матеріалів справи.

Подання апеляційних скарг на ухвали місцевого господарського суду не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 5 пункту 21 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла до 1 вересня 2015 року , ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська як орган Державної фіскальної служби України була звільнена від сплати судового збору. Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про судовий збір» Кабінет Міністрів України зобовязаний забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору. Проте відповідне фінансування Державної фіскальної служби України та її територіальних органів Кабінетом Міністрів України не здійснено, оскільки кошториси відповідних державних органів формуються станом на початок бюджетного року у відповідності з видатками , що надходять з Державного бюджету України на підставі Закону України «Про державний бюджет» на відповідний рік.

Згідно частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобовязань минулих років, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Таким чином, позбавлення пільг державних органів фіскальної служби України на законодавчому рівні унеможливлює сплату ними судового збору не тому, що не профінансовані відповідні кошти, а тому, що ці кошти не передбачені взагалі у їх кошторисах, оскільки Згідно з Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України «Про судовий збір» не передбачено внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», а п. 3 Прикінцевих і перехідних положень цього Закону тільки зобовязано Кабінет Міністрів України підготувати і подати на розгляд Верховної ОСОБА_3 України законопроект щодо внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям цього Закону, але станом на час прийняття ухвали, що оскаржується, такі зміни не внесені.

Таким чином, склалася ситуація, коли податкові органи стали з 01.09.2015 року позбавлені пільг по сплаті судового збору за відсутності законодавчо передбаченого механізму перерахування їм відповідних коштів, що за своєю суттю є дискримінаційним заходом щодо них, оскільки вони є виключно бюджетними неприбутковими установами (організаціями) і не мають інших джерел фінансування, так само і власних коштів. Наразі це є порушенням не тільки принципу доступу до правосуддя, але і рівності учасників перед судом, оскільки до 01.09.2015 року органи податкової служби могли вільно сплачувати кошти судового збору в межах звичайно бюджетного фінансування, і наразі вони стали позбавленими такої можливості без відповідної підготовки, внаслідок чого вони і автоматично позбавляються можливості подати свої бюджетні кредиторські вимоги, як у цій справі, оскільки неспроможні оплатити їх подання , навіть у разі їх обґрунтованості.

Ратифікувавши Конвенцію про Захист прав людини та основних свобод, Україна визнала положення цього міжнародного договору частиною національного законодавства і, разом з цим, взяла на себе зобовязання виконувати рішення Європейського суду з прав людини.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» йдеться про те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про Захист прав людини та основних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ейрі проти Ірландії» від 09.10.1979 року (скарга №6289/73) Суд дійшов висновку, що «недоступна вартість процесу перешкоджала їй звернутися до Високого Суду за рішенням щодо роздільного проживання, отже, відбулося порушення пункту 1 статті 6».

Враховуючи вище викладене та те, що податкова інспекція є субєктом владних повноважень і відстоює інтереси держави як суспільного органу, тому позбавлення її права на оскарження шляхом позбавлення пільг по сплаті судового збору не сприяє досягненню балансу суспільних інтересів, а тому суд першої інстанції міг би і звільнити Державну податкову інспекцію у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області від сплати судового збору.

Проте Дніпропетровський апеляційний господарський суд позбавлений можливості виправити цю ситуацію, оскільки у разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, місцевий господарський суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає оскарженню питання про її повернення заявникові віднесено до компетенції суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 106 ГПК України, чого у справі зроблено не було, внаслідок чого апеляційним судом помилково порушено провадження і прийнята апеляційна скарга на документ, який не підлягає оскарженню.

У такій ситуації апеляційне провадження має бути припинено за п.1 ст. 80 ГПК України, оскільки якщо буде встановлено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не мала права на таке подання ( п. 8 абз. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу 12 Господарського процесуального кодексу України»).

Керуючись ст.ст. 80, 86, 91, 99 ГПК України суд,

УХВАЛИВ:

Провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2015 року у справі №904/7750/15 - припинити.

Справу 904/7750/15 повернути до господарського суду Дніпропетровської баласті.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков