ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015р. Справа№ 914/3253/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця в особі Відокремленого підрозділу Львівська дирекція залізничних перевезень, м.Львів

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДСЛ Вуд Юкрейн, м.Львів

про стягнення 42 212,94 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 - представник (довіреність №НЮ-15 від 02.01.2015р.);

від відповідача ОСОБА_3 - представник (довіреність б/н від 02.09.2015р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Державним територіально-галузевим обєднанням Львівська залізниця в особі Відокремленого підрозділу Львівська дирекція залізничних перевезень до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДСЛ Вуд Юкрейн про стягнення 42 212,94 грн., з яких 31 320,00 грн. штраф за неправильне зазначення маси вантажу у перевізних документах та 10 892,94 грн. платежі за затримку вагона.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав зазначених у позовній заяві та у додаткових поясненнях (вх.№49593/15) по даній справі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних заперечив з підстав зазначених у відзиві (вх.№49982/15) на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд,-

встановив:

17 березня 2015 року ТзОВ ДСЛ Вуд Юкрейн зі станції Бровки Південно-Західної залізниці за накладною №33852773 був відправлений вагон №91503235 з вантажем «Пиловочник всяких всяких порід дерева». Станція призначення - Клепарів Львівської залізниці.

Як зазначає позивач, по прибутті даного вагона на станцію Здолбунів Львівської залізниці на підставі ч.2 ст.24 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, залізницею було проведено контрольне зважування вантажу, за результатами якого встановлено, що маса вантажу у вагоні не відповідала даним, вказаним у перевізних документах, а саме: маса вантажу по документах: нетто 55 000 кг.; маса, нетто 67 700 кг. встановлена при переважуванні; надлишок 12 700 кг. (нетто).

Факт неправильного зазначення відправником ТзОВ ДСЛ Вуд Юкрейн даних про масу вантажу у перевізних документах накладній №33852773 підтверджується комерційним актом від 23.03.2015 №000009/34/5.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. При цьому штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Відповідно до ст. 122 Статуту за неправильно зазначенні у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, стягується штраф у розмірі передбаченому ст. 118 Статуту - п'ятикратний розмір провізної плати за всю відстань перевезення.

На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути на його користь штраф за неправильне зазначення маси вантажу у перевізних документах у розмірі 31 320,00 грн.

Крім того, у звязку із виявленням неправильного зазначення маси вантажу в перевізних документах вагон №91503235 був затриманий на станції Здолбунів Львівської залізниці. Факт затримки вагону підтверджується актом загальної форми ГУ-23 від 19.03.2015р. №432.

Вказаний вагон був затриманий з 17год.15хв. 19.03.2015р. та відправлений за призначенням 17год.15хв. 23.03.2015р. згідно акту загальної форми ГУ-23 від 23.03.2015р. №111. Вагон був затриманий з метою його зважування та перевантаження.

В звязку із затримкою вагона на станції Здолбунів, з метою його зважування та перевантаження, на підставі ст.119 статуту залізниць України, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги, затвердженого наказом Міністрерства транспорту та звязку України від 26.03.2009р. №317, відповідачу також нараховано 10 892,94 грн. платежів за затримку вагона.

Таким чином позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 42 212,94 грн., з яких 31 320,00 грн. штраф за неправильне зазначення маси вантажу у перевізних документах та 10 892,94 грн. платежі за затримку вагона.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Частиною 2 статті 908 Цивільного кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України "Про залізничний транспорт", а саме ст.3 визначається, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України (Статут) та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст.5 Статуту).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

У відповідності до ст. 23 Статуту залізниць України відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відправка вагону зі станції Бровки Південно-Західної залізниці підтверджується накладною №33852773.

Оформлення накладної здійснюється у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. №644

Пунктом 2.1. Правил оформлення перевізних документів передбачено, що відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил.

В п.4.1. Правил оформлення перевізних документів також зазначено, що заповнення накладної під час перевезення здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил.

Відповідно до ст. 23 Статуту, п. 1.1, п. 2.1, п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну. Графи „маса вантажу, визначена відправником" та „спосіб визначення маси" були заповнені вантажовідправником.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. №644 визначено, що вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування та кріплення у вагоні, без перевірки маси та кількості вантажу.

Згідно п. 5 Правил приймання вантажів до перевезень та п. 1.3 Правил оформлення перевізних документів маса вантажу визначається відправником. Усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць.

Факт неправильного зазначення відправником ТзОВ ДСЛ Вуд Юкрейн даних про масу вантажу у перевізних документах накладній №33852773 підтверджується комерційним актом від 23.03.2015 №000009/34/5, актом загальної форми ГУ-23 від 19.03.2015р. №432 та актом загальної форми ГУ-23 від 23.03.2015р. №111. Слід зазначити, що акт загальної форми ГУ-23 від 23.03.2015р. №111 підписаний приймальником поїздів та комерційним агентом.

В силу приписів ст.24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Згідно п.5.5 Правил оформлення перевізних документів якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Статтею 118 Статуту залізниць України встановлено, що за предявлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі пятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

У пункті 6.2. Рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 р. №04-5/225 розяснено, що у застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у звязку з цим збитки.

Збитки (додаткові витрати, якщо вони є), завдані залізниці через допущені відправником порушення, зазначені у статтях 118 та 122 Статуту, підлягають відшкодуванню відправником незалежно від сплати ним штрафу, оскільки згідно зі статтею 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

З врахуванням цих положень, позивачем правомірно нараховано штраф в сумі 31 320,00 грн.

Відповідно до ст.119 Статуту залізниць України за користування вагонами контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Відповідно до п.12 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених

наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. № 113, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Пунктом 13 вказаних Правил визначено, що плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Згідно накладної № 33852773 від 17.03.2015р. зі станції Бровки до станції Клепарів відправлено вантаж «Пиловочник всяких порід дерева» вагою 55000 кг.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з комерційного акту № 000009/34/5 від 23.03.2015р. та накладних, з метою зважування, на станції Здолбунів вантаж з вагону № 91503235 було перевантажено у вагони №67372276, 65326662, 68716125. Після зважування, вантаж з вагонів №67372276, 65326662 перевантажено у вагон № 91503235. При зважуванні виявлено надлишок вантажу зазначеного у накладній № 33852773 у розмірі 12700,00 кг., який зі станції Здолбунів було відправлено до станції Клепарів у вагоні № 68716125.

На підставі вищенаведеного, позивачем було нараховано відповідачеві 2046,40 грн. за користування вагонами.

Відповідно до п.8 Правила зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. № 644, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

З огляду на викладене, позивачем було нараховано відповідачу 1633,60 грн. за зберігання вантажів.

Абзацом 21 п.4 Правил користування вагонами і контейнерами визначено, що плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів.

Пунктом 1.8. Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги (надалі Тарифне керівництво № 1) затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26 березня 2009 р. № 317 встановлено, що за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під'їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам'яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292,6 грн за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні. До такої роботи належать: переставляння вагонів з одного вантажного фронту на інший, переміщення вагонів на фронті; подача вагонів на ваги і для дозування; прибирання вагонів після зважування та дозування; у випадках, коли навантаження або вивантаження виконується в присутності локомотива залізниці (подача стисненого повітря від локомотива тощо); інша маневрова робота з вагонами на станціях, під'їзних коліях та інших місцях незагального користування.

На підставі вищенаведених правил, позивачем було нараховано відповідачу 1757,40 грн. за маневрову роботу, а саме: 585,80 грн. при затримці вагона (відчеплення), 585,80 грн. при зважуванні (подача/забирання вагона на ваги), 585,80 грн. при закінченні затримки (формування вагона до нового поїзда).

Відповідно до п. 4.1. Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги, за зважування вантажів або порожніх вагонів (контейнерів) та за зважування вантажів у пунктах перевалки на вагах залізниці збір нараховується за кожну операцію в таких розмірах: 75,2 грн за один вагон будь-якої вантажопідйомності - при зважуванні на вагонних вагах; 9,3 грн за одну тонну - при зважуванні на товарних вагах; 13,6 грн з автомобіля і 7,0 грн з автопричепа - при зважуванні на автомобільних вагах.

З огляду на те, що зважуванню підлягало три вагони, позивачем було нараховано відповідачу 451,70 грн. за зважування вагонів.

Згідно п.10 розділу ІІІ Збірника тарифів, за виконання залізницями послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, справляються збори згідно з табл. 3.

На підставі п.2 таблиці 3, видача довідок, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за них, зокрема, телеграфом 53,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, позивачем було нараховано 424,40 грн. за відправлення телеграм.

Крім того, у звязку з перевантажуванням вантажу з вагона № 91503253 у вагони № 67372276, № 65326662, № 68716125 з метою їх зважування, та перевантаження вантажу з вагонів № 67372276, № 65326662 у вагон № 91503253, яке виконувалось ВП «Львівська механізована дистанція навантажувально-розвантажувальних робіт», позивачем нараховано відповідачу 2763,95 грн. за перевантаження.

Як зазначено у п.11 Загальних положень Збірника тарифів, ставки тарифів, плати і зборів, що містяться у цьому Збірнику, є базовими та визначені без урахування податку на додану вартість.

З огляду на викладене, позивачем нараховано відповідачу 10 892,94 грн. (в т.ч. 1815,49 грн. ПДВ).

Сума нарахованих до стягнення платежів перевірена судом та не спростована відповідачем.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає наступне.

Відповідач зазначає, що акт загальної форми підписаний лише представниками станції на які були затримані вагони, що не відповідає п.8 Правил користування вагонами та контейнерами, в якому зазначено, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника.

Проте, слід зазначити, що відповідно до п. 3 правил складання актів, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. N 334, акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Так, акт не був підписаний представником вантажовласника, проте відповідач не спростував, що причини затримки вагонів, викладені у акті, відповідають дійсності.

Також, відповідач зазначає, що наказ про затримку вагона не видавався, що не відповідає п. 9. Правил користування вагонами та контейнерами в якому зазначено, про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4). Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці.

Однак, як вбачається з самого додатку 4 вищезазначених Правил, такий наказ видається у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником.

Відповідач зазначає, що станцією Здолбунів не було складено акту про затримку вагонів та не надіслано повідомлення про затримку вагонів до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення, що не відповідає п.10 Правил користування вагонами та контейнерами в якому зазначено, що облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" (додаток 5) до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим

способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

В додаток до вищенаведеного, відповідач зазначає, що станція призначення Клепарів Львівської залізниці тому не проінформувала вантажовласника (відповідача) про затримку вагонів з його вини.

Як вбачається з телеграми, яка адресована станцією Здолбунів станції Бровки і станції Клепарів, станція Здолбунів повідомляє про затримання вагонів і просить терміново повідомити відповідача.

Так, доказів інформування вантажовласника про затримку вагонів матеріали справи не містять, однак, відповідно до додатку 5 Правил користування вагонами та контейнерами, про який визначено у п.10 Правил, підставою повідомлення про затримку вагонів є неможливість приймання їх вантажовласником і відсутність технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення. Інших підстав у додатку 5 не зазначено.

Тим не менше, суд погоджується з доводами відповідача, що позивачем не в повній мірі дотримано форми та порядку оформлення відповідних документів, про які відповідач зазначає у відзиві, проте суд звертає увагу, що факт перевантаження вагону № 91503235 у вагони № 67372276, № 65326662, № 68716125 з метою їх зважування у звязку з надлишковим завантаженням вагону № 91503235 на 12700,00 кг. та його перенавантаженням понад норми, а також перевантаженням вагонів № 67372276, № 65326662 у вагон № 91503235, а відповідно здійснення позивачем необхідних заходів для забезпечення перевантаження вагону, зважуванням тощо, підтверджується Актом загальної форми № 432 від 19.03.2015р., Актом загальної форми № 111 від 23.03.2015р. та Комерційним актом № 000009/34/5 від 23.03.2015р., який без зауважень підписаний представником відповідача, і дана обставина не спростована відповідачем. Як вбачається з комерційного акту, таке надлишкове завантаження вагону на 12700,00 кг. загрожувало безпеці руху поїздів. Крім того, факт перевантаження вантажу, його зважування тощо, підтверджується накладними № 33852773 та 36106912 з яких вбачається, що зі станції Бровки було відправлено вагон № 91503235, проте на станції Клепарів вантажоодержувачем було отримано вагони № 91503235 та № 68716125. Разом з тим, відповідач не спростував тієї обставини, що причини затримки вагонів, викладені у актах, відповідають дійсності. Крім того, відповідачем не спростовано розмірів нарахованих платежів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 31 320,00 грн. штрафу за неправильне зазначення маси вантажу у перевізних документах та 10 892,94 грн. платежів за затримку вагона є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Щодо зменшення розміру штрафу суд зазначає наступне.

Пунктом 3 статті 83 ГПК України надано право господарському суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Господарський процесуальний кодекс України не містить переліку випадків, що дають право господарському суду зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Виходячи із того, що, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов'язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу, господарський суд не має права з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, на думку суду, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 02.02.2010 р. №01-08/71 «Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів законодавства про відповідальність за порушення у галузі залізничного транспорту (за матеріалами узагальнення судової практики у справах,

розглянутих господарськими судами України»).

Як зазначає відповідач у відзиві, зазначення у документах маси вантажу більшої, ніж було завантажено насправді не завдало позивачу ніяких збитків.

У пункті 6.2. Рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 р. №04-5/225 розяснено, що збитки (додаткові витрати, якщо вони є), завдані залізниці через допущені відправником порушення, зазначені у статтях 118 та 122 Статуту, підлягають відшкодуванню відправником незалежно від сплати ним штрафу, оскільки згідно зі статтею 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поніс додаткові витрати у звязку з перевантаженням вагона, зівжування тощо.

Разом з тим суд звертає увагу відповідача, що у застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у звязку з цим збитки.

Крім того, що у відзиві позивач лише звертає увагу на те, що розмір штрафу є надмірно великим, проте не просить суд зменшити розмір штрафу, а просить у задоволенні позову відмовити повністю. Як зазначено вище, господарський суд не має права з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, на думку суду, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд вважає позов обгрунтованим, який слід задоволити повністю.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №1229 від 06.08.2015р. на суму 1 827,00 грн., який враховуючи норми ст.49 ГПК України суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДСЛ Вуд Юкрейн (79008, м.Львів, вул.Винниченка, 3, ) на користь Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця (79007, м.Львів, вул.Гоголя, 1, ) в особі Відокремленого підрозділу Львівська дирекція залізничних перевезень Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця (79007, м.Львів, вул.Листопадового Чину, 22, ) 31 320,00 грн. штрафу за неправильне зазначення маси вантажу у перевізних документах, 10 892,94 грн. платежів за затримку вагона та 1 827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішення законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 01.12.2015р.

Суддя Петрашко М.М.