ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р.Справа № 922/5987/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л", 61072, м. Харків, вул. Шекспіра, 24, літ "А-5"; код 36024529;
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім "Агросвіт", 61002, м. Харків, вул. Маршала Бажанова, 5, літ. "Б-3"; код 38158635;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача про Товариство з обмеженою відповідальністю агропромислова асоціація Агросвіт, 61002, м. Харків, вул. Маршала Бажанова, б. 5, літ. Б-3, код 32949661; стягнення 4 355 058, 50 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_2 (довіреність від 20.11.2015 р.);

відповідача не зявився;

третя особа ОСОБА_3 (довіреність б/н ві 02.10.2015 р.), ОСОБА_4 (довіреність б/н від 24.11.2015 р).

В розпочатому 30.11.2015 р. судовому засіданні роз'яснено права і обов'язки сторін, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

За заявою третьої особи здійснювалась фіксація судового процесу за допомогою звукозапису (диск СІСХ-09207).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами ДІКВ-Л звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний Дім Агросвіт про стягнення процентів відповідно до договорів позики у розмірі 4 347 754, 52 грн. та 3 % річних у розмірі 7 304,01 грн. з врахуванням збільшення позовних вимог.

Свої вимоги позивач мотивує неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договорами про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2013 р. та №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р. зі сплати процентів за період з 01.09.2015 р. по 31.10.2015 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.11.2015 р. за вищевказаним позовом було порушено провадження у справі № 922/5987/15, розгляд якої призначено у судовому засіданні на 24.11.2015 р. о 12:20 год.

Відповідач у відзиві на позов (вх. № 47184 від 24.11.2015 р.) визнав позов повністю та просив суд розглянути справу без участі представника.

Суд перейшов до розгляду справи по суті в судовому засіданні 24.11.2015 р.

Ухвалою суду від 26.11.2015 р. ТОВ агропромислова асоціація Агросвіт було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. В письмових поясненнях, наданих суду (вх. №47597 від 26.11.2015 р.), третя особа зазначає, що ТОВ Агропромислова асоціація Агросвіт є співзасновником ТОВ Торгівельний дім Агросвіт та володіє статутним капіталом товариства у розмірі 80% і тому рішення господарського суду по даній справі в будь-якому випадку вплине на права та обовязки, а також на майновий стан ТОВ Агропромислова асоціація Агросвіт, оскільки стягнення з ТОВ Торгівельний дім Агросвіт грошових коштів зменшує прибуток ТОВ Агропромислова асоціація Агросвіт та формує кредиторську заборгованість. Також, третя особа зазначає, що заява відповідача про визнання позову є незаконною та суперечить інтересам ТОВ Торгівельний дім Агросвіт, оскільки це не було погоджено з Загальними зборами учасників товариства та, відповідно до Статуту ТОВ Торгівельний дім Агросвіт, до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства належить, зокрема надання попередньої згоди кредитору для розпорядження грошовими коштами та майном, сума яких перевищує 1 000 000,00 грн.

Ухвалою суду від 26.11.2015 р. у звязку за клопотанням третьої особи про відкладення розгляду справи з метою надання можливості ознайомитися з матеріалами справи та надати свої письмові пояснення по справі, розгляд справи було відкладено на 30.11.2015 р., про що було погоджено з представниками третьої особи.

Матеріалами справи, а саме відміткою на заяві про ознайомлення з матеріалами справи (вх. №47597 від 26.11.2015 р.) підтверджується, що представник третьої особи знайомився з матеріалами справи та робив їх фотокопії 30 листопада 2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 30.11.2015 р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, а також озвучив свою позицію, викладену в наданих суду письмових поясненнях (вх. № 47805 від 30.11.2015 р.), про те, що доводи третьої особи є безпідставними та надуманими, а її дії такими, що направлені на затягування розгляду справи, оскільки відповідач отримав позику, яку він на сьогоднішній день не повернув та продовжує користуватися нею; договори позики на сьогоднішній день є чинними та мають виконуватися належним чином.

Представник відповідача у судове засідання 30.11.2015 р. не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Третя особа у наданих суду письмових поясненнях (вх. № 47747 від 30.11.2015 р.) та її представники в судовому засіданні 30.11.2015 р. просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що статутом ТОВ ТД Агросвіт встановлено, що договори позики, отримання кредиту повинні бути погоджені із загальними зборами Товариства за участю ТОВ АПА Агросвіт, тому під час укладення спірних договорів позики, директор ТОВ ТД Агросвіт ОСОБА_1 перевищив свої повноваження, оскільки мав би отримати згоду загальних зборів на укладення правочинів на такі значні суми. Також, представники третьої особи зокрема зазначили, що оскільки ТОВ АПА Агросвіт володіє часткою у статутному капіталі ТОВ ТД Агросвіт у розмірі 80 %, воно розраховує на отримання прибутку від діяльності ТОВ ТД Агросвіт у розмірі 80 % від його прибутку за 2015 р. Разом з тим, представники третьої особи зазначили, що ТОВ КУА ДІКВ-Л володіє лише 20% у статутному капіталі ТОВ Торгівельний Дім Агросвіт і стягнення з відповідача коштів штучно збільшує прибуток позивача не за рахунок дивідендів, а за рахунок штучної заборгованості, повязаної особи з позивачем як його засновника. Разом з тим, представники третьої особи повідомили, що позивач уклав договори позики з відповідачем, діючи в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду БІЗНЕС РЕСУРС-5, а ТОВ АПА Агросвіт є власником частки у Пайовому закритому недиверсифікованому венчурному інвестиційному фонді БіЗНЕС РЕСУРС-5 як його інвестор і тому має право на отримання дивідендів від своїх інвестицій у фонд, і тому стягнення грошових коштів з відповідача у будь-якому випадку впливає на майнові права ТОВ АПА Агросвіт як власника частки в інвестиційному фонді, за рахунок якого видавалась позика відповідачу.

Також, представниками третьої особи було заявлено письмове клопотанням (вх. №47746 від 30.11.2015 р.) про витребування документів з позивача, а саме :

- оригіналу ліцензії ТОВ КУА ДІКВ-Л АЕ 286973, виданої Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку 28 серпня 2014 р.

- оригінал договору позики №7/2П-БР5 від 10.06.2013 р.;

- оригінал договору позики №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р.;

- оригінали витягів з ЄДР (щодо позивача та відповідача) станом на дату укладання договорів позики та станом на дату розгляду справи у суді;

- нотаріально посвідчені копії статутів;

- оригінали банківських виписок щодо надання позики та щодо сплати відсотків за позикою;

- оригінали додаткових угод до договорів позики;

- докладний розрахунок суми боргу за позикою із зазначенням банківського документу на перерахування коштів, періоду прострочення та залишку заборгованості;

- розгорнутий розрахунок суми відсотків за користування позикою із зазначенням розміру відсотків у % та у грн., періоду та розміру позики, від якої розраховується відсоток;

- оригінал протоколу загальних зборів учасників ТОВ ТД Агросвіт (за наявності), яким оформлено рішення загальних зборів про погодження укладання спірних договорів позики.

Розглянувши дане клопотання третьої особи про витребування доказів, проти задоволення якого заперечував представник позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно статті 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

Пунктом 2.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зауважено увагу суддів на те, що згідно з частиною другою статті 43 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Особа, яка звертається з клопотанням про витребування доказу, повинна надати підтвердження того, що їй відмовлено в отриманні доказу, або відсутні відповіді на запити про отримання доказу.

З огляду на вищезазначене та те, що: по-перше, ліцензія, яку просить витребувати третя особа є в загальному доступі, по-друге, в матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії договорів про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2015 р. та №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р., копії банківських виписок щодо надання позики, копії додаткових угод до договорів про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2015 р. та №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р., оригінали яких просить витребувати третя особа, а також не обґрунтовано чому необхідні саме оригінали зазначених документів та те, що ніким з учасників судового процесу не було заперечено відповідність зазначених копій документів оригіналам ; по-третє, в матеріалах справи наявні розрахунки суми заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати процентів відповідно до договорів про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2015 р. та №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р. із зазначенням розміру відсотків, періоду та розміру позики від якої нараховується відсоток, які також просить витребувати третя особа, по-четверте, третя особа є учасником ТОВ Торгівельний дім Агросвіт і тому повинна мати його статутні документи, а також, враховуючи, що третьою особою не надано доказів на обґрунтування вказаного клопотання - неможливість надати відповідні докази самостійно через відмову (відсутність відповіді) в їх отриманні, як-то доказів звернення до осіб щодо яких позивач просить витребувати докази, доказів їх відмови, не наведено обставин, які перешкоджають отриманню відповідних доказів та обставин, які можуть підтвердити ці докази, суд вважає дане клопотання третьої особи необґрунтованим та відмовляє в задоволенні вказаного клопотання як такого, що не відповідає вимогам статті 38 ГПК України.

Також, третя особа звернулась до суду з письмовим клопотанням (вх. № 47747 від 30.11.2015 р.) про відкладення розгляду справи.

Розглянувши дане клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне.

Підставою для необхідності відкладення розгляду справи третя особа зазначає необхідність надання часу представнику третьої особи ознайомитися з матеріалами справи посилаючись на те, що ТОВ АПА Агросвіт обєктивно не змогло направити своїх представників 27.11.2015 р. до суду для ознаймолення з матеріалами справи з поважних причин, оскільки в цей день за адресою Товариства відбувалися слідчі дії (обшук) з 09:00 год. по 19:00 год., а всі працівники та посадові особи забезпечували належне проведення слідчих дій та безпеку персоналу товариства, а також можливістю підготувати належним чином та подати письмові пояснення та позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи.

В даному разі, судом створені учасникам судового процесу належні умови для надання усіх необхідних доказів, а саме: у попередньому судовому засіданні за клопотанням третьої особи відкладався розгляд справи, про час та місце наступного судового засідання було погоджено з представниками третьої особи. Разом з тим, представник третьої особи був ознайомлений з матеріалами справи та робив їх фотокопії, що підтверджується відміткою на заяві про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 47597 від 26.11.2015 р.). Крім того, третьою особою не було надано належних доказів на підтвердження проведення слідчих дій (обшуку) за адресою товариства. Також, третьою особою нових доказів до матеріалів справи не надано як і не зазначено про можливість їх надання у майбутньому. Щодо можливості підготувати і подати позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору, суд зазначає, що третя особа не позбавлена права звернутися до суду для захисту своїх прав в порядку позовного провадження.

Суд також зазначає, що згідно ч.3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

З огляду на зазначене, суд вважає, що клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи на іншу дату є необґрунтованим, тому відмовляє в його задоволенні.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши надані учасниками процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами ДІКВ-Л та товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний Дім Агросвіт було укладено договори про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2015 р. та №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р.

Відповідно до п. 1.1 зазначених договорів позикодавець (позивач) передає у власність позичальнику (відповідачу) грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, у розмірі, встановленому договором, а позичальник зобовязується повернути їх позикодавцю, а також сплатити проценти в розмірі та порядку, встановлених договором.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору №7/2П-БР5 від 10.06.2015 р. сума позики за цим договором становить 24 000 000,00 грн. За цим договором позичальник зобовязаний сплачувати проценти в розмірі 18% річних від суми позики (або її частини, з урахуванням пп. 2.3.5 договору) до дня фактичного повернення позики.

Згідно з п. п. 2.1, 2.2 договору №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р. сума позики за цим договором становить 50 000 000,00 грн. За цим договором позичальник зобовязаний сплачувати проценти в розмірі 30% річних від суми позики (або її частини, з урахуванням пп. 2.3.5 договору) до дня фактичного повернення позики.

Пунктом 2.3.1 зазначених договорів сторони погодили, що проценти нараховуються за методом факт/факт, тобто за фактичний час існування боргу за цими договором і виходячи з кількості 365 календарних днів у році.

Відповідно до п. 2.4 даних договорів сплата процентів здійснюється щомісяця не пізніше 20 числа кожного календарного місяця за попередній місяць.

Згідно п. 3.2 зазначених договорів перерахування суми позики може здійснюватися частками (траншами), але загальна сума позики не повинна перевищувати суму, зазначену у п. 2.1

Пунктом 4.1 договору №7/2П-БР5 сторони передбачили, що позика повинна бути повернута в повному обсязі у строк до 30 червня 2014 р.

Пунктом 4.1 договору №7/3П-БР5 сторони передбачили, що позика повинна бути повернута у строк до 31 січня 2015 р. (включно).

Згідно з п. 6.2.1 зазначених договорів позикодавець має право переглядати процентну ставку за користування позикою, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 7.1 даних договорів, у випадку невиконання зобовязань за цими договорами сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства.

Пунктом 8.1 зазначених договорів сторони встановили, що договори набувають чинності з моменту надання позикодавцем суми позики позичальнику та діють до моменту повернення суми наданої позики, та повної сплати відсотків, нарахованих у відповідності до п. 2.2, та 2.5 договорів.

Відповідно до п. 8.5 вищевказаних договорів про надання позики, інші зміни або розірвання цих договорів допускається лише за взаємною згодою сторін, окрім випадків прямо передбачених цим договором.

Додатковою угодою №2 від 27.12.2013 р. до договору про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2013 р. сторони встановили, що позика повинна бути повернута позичальником у повному обсязі у строк до 30 вересня 2014 р.

Додатковою угодою №4 від 30.09.2014 р. до договору про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2013 р. сторони встановили, що позика повинна бути повернута позичальником у повному обсязі у строк до 31 січня 2015 р.

Додатковою угодою №6 від 30.01.2015 р. до договору про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2013 р. сторони узгодили, що позика повинна бути повернута позичальником у повному обсязі у строк до 31 грудня 2015 р.

01.03.2015 р. додатковою угодою №7 до договору про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2015 р. сторони домовились викласти п. 2.2 договору в наступній редакції : за цим договором позичальник зобовязаний сплачувати проценти в розмірі 42% річних від суми позики (або її частини, з урахуванням пп. 2.3.5 договору) до дня фактичного повернення позики.

Додатковою угодою №2 від 30.01.2015 р. до договору про надання позики №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р. сторони встановили, що позика повинна бути повернута позичальником у повному обсязі у строк до 30 червня 2015 р.

01.03.2015 р. додатковою угодою №3 до договору про надання позики №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р. сторони дійшли згоди викласти п. 2.2 договору в наступній редакції: за цим договором позичальник зобовязаний сплачувати проценти в розмірі 42% річних від суми позики (або її частини, з урахуванням пп. 2.3.5 договору) до дня фактичного повернення позики.

На виконання умов договору №7/2П-БР5 позивачем 12.06.2013 р. було надано відповідачу 24 000 000,00 грн. позики, що підтверджується випискою з банківського рахунку № 8801.

Як зазначив позивач, частина коштів, наданих відповідачу у позику відповідно до умов договору про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2013 р., а саме 4 000 000,00 грн., була повернута відповідачем, що підтверджується копією виписки по банківського рахунку № 26502211 станом на 16.04.2014 р.

На виконання умов договору №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р. позивачем платіжними дорученнями №90 від 20.03.2015 р., №89 від 20.03.2015 р., №502 від 29.12.2014 р., №494 від 22.12.2014 р., №331 від 13.10.2014 р., №330 від 13.10.2014 р., №329 від 13.10.2014 р., №328 від 13.10.2014 р., №327 від 13.10.2014 р., №326 від 13.10.2014 р., №325 від 13.10.2014 р., №324 від 13.10.2014 р., №323 від 13.10.2014 р., №322 від 13.10.2014 р., 321 від 13.10.2014 р., №320 від 13.10.2014 р., №319 від 13.10.2014 р., №318 від 13.10.2014 р., №317 від 13.10.2014 р., №316 від 13.10.2014 р., №315 від 13.10.2014 р., №314 від 13.10.2014 р., №313 від 13.10.2014 р., №312 від 13.10.2014 р., № 311 від 13.10.2014 р., №310 від 13.10.2014 р., №309 від 13.10.2014 р., №308 від 13.10.2014 р., №307 від 13.10.2014 р., №306 від 13.10.2014 р., №305 від 13.10.2014 р., №304 від 13.10.2014 р., №303 від 13.10.2014 р., №302 від 13.10.2014 р., №301 від 13.10.2014 р., №300 від 13.10.2014 р., №299 від 13.10.2014 р., №298 від 13.10.2014 р., №297 від 13.10.2014 р., №296 від 13.10.2014 р., №295 від 13.10.2014 р., №294 від 13.10.2014 р., №281 від 08.10.2014 р., №282 від 08.10.2014 р., №283 від 08.10.2014 р., №284 від 08.10.2014 р., № 285 від 08.10.2014 р. перераховано відповідачу 46 790 000, 00 грн. позики.

З метою оплати процентів по договорам про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2015 р. та №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р. за період з 01.09.2015 р. по 30.09.2015 р. позивачем направлялась відповідачу вимога про здійснення платежу в сумі 2 305 627,40 грн.

Однак, як стверджує позивач та підтверджується матеріалами справи, відповідач взяті на себе зобов'язання по сплаті процентів за користування позикою в передбачений договорами строк не виконав, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем по сплаті процентів відповідно до договорів про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2015 р. та №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р. за період з 01.09.2015 р. по 31.10.2015 р. у розмірі 4 347 754, 52 грн.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача у розмірі 4 347 754, 52 грн. щодо стягнення процентів відповідно до договорів про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2015 р. та №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р. є обґрунтованими, нормативно та документально доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання перед позивачем, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем на суму заборгованості нараховано 3% річних в розмірі 7 304,01 грн.

З огляду на вищенаведене, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку розміру трьох відсотків річних, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 304,01 грн. 3 % річних за визначені ним періоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що станом на час розгляду справи договори про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2013 р. та №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р. є дійсними, а також те, що відповідач станом на день розгляду справи будь-яких доказів, які свідчили б про погашення боргу суду не надав та відповідно до ст. 22 ГПК визнав позов повністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача у розмірі 4 355 058,50 грн. є обґрунтованими, нормативно та документально доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Твердження третьої особи про те, що під час укладення спірних договорів позики, директор ТОВ ТД Агросвіт ОСОБА_1 перевищив свої повноваження судом до уваги не приймаються виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 116 ЦК України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); 3) вийти у встановленому порядку з товариства; 4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; 5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

У статті 116 ЦК України наведений перелік основних прав учасників господарського товариства, до яких належить, в першу чергу, право брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі. Проте, учасник товариства з обмеженою відповідальністю може брати участь в управлінні товариством не безпосередньо, а шляхом участі у роботі вищого органу управління та інших органів, до складу яких вони можуть бути обрані.

Згідно статті 145 ЦК України, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Таким чином, порядок вчинення виконавчим органом товариства з обмеженою відповідальністю дій від імені товариства встановлюється безпосередньо в статуті товариства, проте третьою особою, в порушення приписів ст. 33 ГПК України, документально не доведено перевищення директором ТОВ «Торгівельний дім «Агросвіт» своїх повноважень при укладенні спірних договорів, як і не надано доказів оскарження спірних договорів або визнання їх недійсними.

Щодо порушення майнових інтересів 3-ї особи ТОВ агропромислової асоціації «Агросвіт» та позбавлення її, як співзасновника ТОВ «Торгівельний дім «Агросвіт» частини прибутку, то суд зазначає, що права ТОВ агропромислової асоціації «Агросвіт» можуть бути захищені шляхом подання позову про захист корпоративних прав учасника товариства, а не у даному провадженні про стягнення коштів

Щодо твердження 3-ї особи про відсутність ліцензії при укладені договору про надання позики № 7/2П-БР5 від 10.06.2013 року, посилаючись на отримання позивачем ліцензії лише 13.09.2013 року, суд зазначає, що вказаний договір був укладений на підставі попередньої ліцензії, яка була отримана 24.10.2008 року.

При цьому, судовою палатою у цивільних справах ВСУ у Постанові від 18.07.2012 р. (справа № 6-79цс12) у мотивувальній частині було зазначено, що договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦКУ не містить жодного винятку як щодо субєктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при задоволенні позову судовий збір в розмірі 65 325,88 грн. суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім "Агросвіт" (61002, м. Харків, вул. Маршала Бажанова, 5, літ. "Б-3"; код 38158635) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ДІКВ-Л", (м. Харків, вул. Шекспіра, 24, літ "А-5"; код 36024529; ) суму боргу за оплату процентів відповідно до договорів про надання позики №7/2П-БР5 від 10.06.2015 р. та №7/3П-БР5 від 01.10.2014 р. у розмірі 4 347 754, 52 грн., 3% річних у розмірі 7 304,01 грн. та 65 325,88 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 07.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_5