РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015Справа №910/26277/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/26277/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АТАКА»;

до державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця»;

про стягнення 89 299,48 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Соколик М.В., довіреність б/н від 10.08.2015р.;

від відповідача: Шапран Л.І., довіреність № 1488-НЮ від 06.07.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «АТАКА» (надалі - позивач) з позовом до державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (надалі - відповідач) про стягнення 89 299,48 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки № ПЗ/Т-132480/НЮ від 21.10.2013р. у визначений строк не розрахувався за одержаний товар, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 49 000,00 грн., за прострочення оплати якої нараховано 2569,48 грн. - 3% річних та 37 730,00 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2015р. порушено провадження у справі № 910/26277/15 та призначено її розгляд на 12.11.2015р.

11.11.2015р. через відділ діловодства від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив про відсутність вини відповідача у простроченні оплати за поставлений товар, обґрунтовуючи тим, що установа відповідача підпорядкована Укрзалізниці та здійснює перерахування коштів контрагентам виключно у порядку, встановленому наказом Укрзалізниці № 069-Ц від 28.02.2012р. Вказаний наказ передбачає здійснення збалансування витрат із джерелами фінансування для забезпечення першочергових та пріоритетних платежів та планування надходження коштів та їх використання, на підставі чого визначена сума фінансування доводиться до відповідних залізниць, зокрема, й відповідача. Також відповідач зазначив про допущення помилки позивачем при нарахування інфляційних втрат та надав контррозрахунок.

12.11.2015р. через відділ діловодства суду від позивача отримано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 49 000,00 грн. основного боргу, 3893,58 грн. - 3% річних та 39 469,00 грн. - інфляційних витрат.

У судовому засіданні 12.11.2015р. заява позивача про збільшення позовних вимог прийнята до розгляду, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Отже, позовні вимоги розглядаються в межах ціни позову - 92 362,58 грн., визначеної позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України, в судовому засіданні 12.11.2015р. було оголошено перерву до 26.11.2015р., для надання відповідачу можливості ознайомитись з поданою суду заявою про збільшення розміру позовних вимог.

26.11.2015р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення, в яких останній зазначає про невірне нарахування позивачем інфляційних втрат та надає контррозрахунок.

Присутній у судовому засіданні 26.11.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини, наведені у відзиві на позовну заяву.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2013р. між позивачем (за договором - постачальник) та відповідачем (за договором - замовник) було укладено договір № ПЗ/Т-132480/НЮ, у відповідності з п.п. 1.1., 1.2., 1.3. якого позивач зобов'язався поставити та передати у власність відповідачу товар відповідно до специфікації (додаток № 1), а відповідач зобов'язався прийняти цей товар - склоочисник, 2013 року випуску, виробник товару: ТОВ «АТАКА», та своєчасно здійснити його оплату, відповідно до умов даного договору.

Так, сторонами було підписано Специфікацію (додаток № 1 до договору), якою сторони визначили найменування, кількість, виробника, марку та вартість товару.

Загальна сума поставки складає 99 000,00 грн. в тому числі ПДВ 20% (п.6.4 договору).

Відповідно до п.5.2 договору, днем поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної на товар.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивач за видатковою накладною № 105 від 24.10.2013р., копія якої залучена до матеріалів справи, а оригінал було оглянуто в судовому засіданні, поставив відповідачу товар на загальну суму 99 000,00 грн.

Відповідно до п.7.2 договору, замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 15 банківських днів з дня його отримання. Днем отримання вважається день підписання видаткової накладної уповноваженим представником замовника.

Відтак, кінцевий строк оплати поставленого позивачем товару в сумі 99 000,00 грн. настав 14.11.2013р.

Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач за отриманий товар розрахувався частково в сумі 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 974 від 08.07.2014р., а відтак повну вартість отриманого товару на суму 49 000,00 грн. позивачу не оплатив.

Крім того, станом на 01.08.2014р. актом звірки взаєморозрахунків сторонами визначено заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар у сумі 49 000,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за отриману продукцію становить 49 000,00 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не спростований належними доказами факт отримання товару за представленою накладною та не надано доказів повної оплати або повернення переданого товару на суму 49 000,00 грн., відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 49 000,00 грн. підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 3893,58 грн. - 3% річних, які розраховані за період з 15.11.2013р. по 12.11.2015р. включно, та 39 469,00 грн. інфляційних втрат, які розраховані за період з грудня 2013 року по жовтень 2015 року включно.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу, у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

При цьому, індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце протягом повного календарного місяця, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007р. № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін»).

Крім того, згідно п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997р. № 62-97р].

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012р. № 52/30).

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних у сумі 3893,58 грн. та 39 469,00 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню відповідно до розрахунку позивача, який судом перевірено та є арифметично вірним.

При цьому, розрахунки інфляційних втрат, надані відповідачем, судом не приймаються, оскільки останні є арифметично невірними та здійснені з порушенням визначених позивачем періодів.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 636,86 грн., понесених позивачем, у зв'язку з приїздом в судові засідання по даній справі з іншого міста та з оплатою послу нотаріуса на посвідчення копій документів, поданих на вимогу суду, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки явка позивача в судові засідання 12.11.2015р. та 26.11.2015р. не була визнана судом обов'язковою, а також суд не вимагав від позивача подати саме нотаріально засвідчені копії документів. Натомість, позивач на власний розсуд залучив до матеріалів справи нотаріально засвідчені копії документів на вимогу ухвали суду.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АТАКА» (61050, м. Харків, вул. Сумська, 36/38, кв. 33; ) основний борг у сумі 49 000,00 грн., 3% річних у сумі 3893 грн. 58 коп., 39 469,00 грн. - інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в сумі 1385 грн. 44 коп. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 07.12.2015 р.

Суддя А.І. Привалов