РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015Справа №910/24793/15
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Хас"

до публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення 1 028 218,66 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Хлопузян Р.Д. - представник за довіреністю № 2-603д від 20.10.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма «Хас» до публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення 1 028 218,66 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.05.2015 року між ним та відповідачем укладено договір купівлі-продажу вуглеводневої сировини №УГВ11080/11-15.

На підтвердження виконання договору 11.06.2015 року між сторонами складено акт приймання-передачі.

Проте, в порушення умов договору відповідачем частково оплачено за товар.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 1 020 501,66 грн., 3% в розмірі 7 716,67 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.09.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 06.10.2015 року.

В судовому засіданні 06.10.2015 року представники сторін виконали вимоги ухвали суду від 22.09.2015 року.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні оголошено перерву до 26.10.2015 року.

В судовому засіданні 26.10.2015 року відповідача надав суду доповнення до відзиву на позовну заяву.

Суд зобов'язав представника позивача надати суду програму робіт по договору про спільну діяльність, бюджет доходів та рішення комітету з управління по п. 5.14 договору.

В судовому засіданні оголошено перерву до 10.11.2015 року.

09.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заперечення до відзиву на позовну заяву.

В судове засідання 10.11.2015 року представник позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 26.10.2015 року.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

29.05.2015 року між публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма «Хас» як оператор договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність №60 від 04 лютого 2004 року між ПАТ «Укргазвидобування» та ТОВ «Фірма «Хас» (продавець) укладено договір №УГВ11080/11-15 купівлі-продажу вуглеводної сировини.

Відповідно до ч.1 статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п.1.1 договору, на аукціоні №1Н-УУБ з продажу нафти-стабілізованої, що відбувався 26.05.2015 р. за результатами проведення торгів покупець купує у продавця нафту-стабілізовану ресурсу березня 2015 року видобутку Більського та Перещінського родовища.

Покупець зобов'язується оплатити та прийняти сировину на умовах цього договору, а продавець зобов'язується передати покупцю сировину відповідно до строку поставки вказаного в п.5.2 цього договору, в загальній кількості 102,977 тон. (п.1.2 договору).

Пунктом 2.3 договору, загальна сума даного договору без урахування ПДВ складає 858 141,32 грн. ПДВ 20% складає 171 628,27 грн., сума з ПДВ 1 029 769,59 грн.

Поставка сировини здійснюється на умовах EXW франко-завод Шебелинського відділення з переробки газового конденсату та нафти філії Управління з переробки газу та газового конденсат публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (39420, Полтавська обл.., Машівський р-н, с. Базилівщина, вул. Польова, 6) в строки вказані в п.5.2 даного договору (п.3.1 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, датою поставки сировини є дата підписання сторонами акту приймання-передача вуглеводної сировини. Перехід права власності та усі ризики на сировину переходять від продавця покупцю з дати підписання сторонами акту приймання-передачі вуглеводневої сировини.

11.06.2015 року між сторонами договору підписано акт приймання-передачі, відповідно до якого позивач передав відповідача нафту-стабілізовану на загальну суму 1 029 769,59 грн.

Згідно з п.5.2 договору, покупець здійснює оплату сировини по цьому договору шляхом перерахування коштів на рахунок продавця за наступним графіком: протягом трьох робочих днів після підписання акту приймання-передачі.

Як встановлено судом в судовому засіданні та не заперечувалось відповідачем, ним частково було здійснено оплату в розмірі 9 267,93 грн.

У зв'язку з невиконання в повному обсязі умов договору, позивач звернувся до відповідача з претензією №03/07 щодо спонукання до виконання зобов'язань з оплати за договором у розмірі 1 020 501,66 грн.

У відповідь листом про розгляд звернення вих.. №32-14/125 від 16.07.2015 року відповідач повідомив позивача про те, що державними аудиторами зроблено висновок щодо непогодження платежу на користь ТОВ «Фірма Хас» як ризикової операції, здійснення якої може призвести до неефективного використання ресурсів ПАТ «Укргазвидобування».

Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №214, у його приміщенні проводиться державний фінансовий аудит окремих господарських операцій. Пункт 4 Порядку проведення Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами державного фінансового аудиту окремих господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №214 встановлює, наступне: «операційний аудит включає проведення моніторингу господарських операцій суб'єктів господарювання, пов'язаних з придбанням товарів (послуг), вартість яких дорівнює або перевищує 100 тис. гривень, а також робіт, вартість яких дорівнює або перевищує 1 млн. гривень. Моніторингу також підлягають платіжні доручення на проведення банківських розрахунків до їх підписання керівником суб'єкта господарювання за зобов'язаннями поточного та попередніх періодів, пов'язаними з придбанням товарів (послуг), вартість яких дорівнює або перевищує 100 тис. гривень, а також робіт, вартість яких дорівнює або перевищує 1 млн. гривень. Платіжні доручення для проведення моніторингу подаються державному аудиторові за три робочих дні до їх підписання керівником суб'єкта господарювання. Господарські операції та платіжні доручення, що підлягають моніторингу, зазначені у додатках 1 і 2 до цього Порядку. Платіжні доручення, що підлягають моніторингу, погоджуються державним аудитором. У разі виявлення ознак, що можуть свідчити про відхилення від установленого законодавством порядку використання державних чи комунальних коштів та/або майна, державний аудитор відмовляється від погодження платіжного доручення, про що письмово повідомляє керівників контролюючого органу, органу управління та суб'єкта господарювання.»

02.07.2015 року на адресу відповідача надійшла довідка №21 головного державного аудитора Шапки С.В. щодо проведеного моніторингу платежу за Реєстром ПД від 24.06.2015 №194 на підставі службової записки №8850 на суму 1 020 501,66 грн. на користь ТОВ Фірма «ХАС» як оператора за договором №60 на умовах договору, в якій зроблено висновок про те, що платіж на користь ТОВ ФІРМА «ХАС» на суму 1 020 501,66 визнано таким, що не підлягає погодженню, оскільки його здійснення суперечить вимогам ст.1130 Цивільного кодексу, п.1.1, 2.1, 5.14 Договору №60. У вказаній довідці зроблено також наступний висновок: здійснення платежу призведе до безпідставного витрачання коштів у сумі 514 884,80 грн. на придбання нафти в обсязі 51,488 т, яка належить ПАТ «Укргазвидобування» на правах спільної часткової власності за умовами договору про спільну діяльність.

Проведення зазначеної господарської операції негативно вплине на фінансовий стан відповідача та досягнення цілей і виконання завдань, передбачених статутом. Платіж на користь ТОВ Фірма «ХАС» є ризиковою операцією, здійснення якої може призвести до неефективного використання ресурсів ПАТ «У кргазвидобування».

Проте, з вищезазначеними твердженнями суд не погоджується та зазначає наступне.

Як вбачається з договору №УГВ11080/11-15 від 29.05.2015 року він укладений позивачем як оператором договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність №60 від 04 лютого 2004 року між ПАТ «Укргазвидобування» та ТОВ «Фірма «Хас».

09.02.2004 року між позивачем (сторона-1) та відповідачем (сторона-2) укладено договір №60 про спільну інвестиційну та виробничу діяльності, відповідно до умов якого сторони зобов'язуються об'єднати свої вклади та вести спільну інвестиційну та виробничу діяльність.

Вироблена в результаті спільної діяльності продукція та одержані прибутки розподіляються між сторонами відповідно до умов визначених договором про спільну інвестиційну та виробничу діяльність №60 від 04 лютого 2004 року.

Пунктом 5.14 договору №60 від 09.02.2004 року (в редакції додаткової угоди №5 від 18.05.2012 року) передбачено, що реалізація вуглеводнів, які видобуваються під час експлуатації свердловин у межах спільної діяльності, та продуктів їх переробки здійснюється оператором в межах цін, що встановлюється рішення комітету управління.

Тобто, позивачем укладено договір №УГВ11080/11-15 купівлі-продажу вуглеводної сировини від 29.05.2015 року в межах повноважень наданих йому договором №60 від 04.02.2004 року.

Суд зазначає, що між сторонами укладено окремі договори, які регулюють різні правовідносини між ними, а тому повинні виконуватися сторонами окремо.

Також, заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що постановою КМ України від 03.10.2012р. №899 затверджено Порядок здійснення витрат суб'єктами господарювання державного сектору економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку.

Відповідно до цього Порядку суб'єктам господарювання державного сектора економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку забороняється здійснювати витрати на капітальні інвестиції.

На думку, державної фінансової інспекції операції з придбання вуглеводневої сировини є капітальними інвестиціями суб'єкта господарювання, а відтак, враховуючи, що фінансовий план (документ, який відображає обсяги надходжень і спрямування коштів у планованому році з метою забезпечення потреб діяльності та розвитку підприємства, виконання його зобов'язань тощо) ПАТ «Укргазвидобування» на 2015 рік не затверджений у встановленому порядку, останньому заборонено здійснювати відповідні витрати.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок здійснення витрат суб'єктами господарювання державного сектору економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку» №899 від 03.10.2012р. (далі - Постанова №899) передбачено, що суб'єктам господарювання державного сектора економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку забороняється здійснювати витрати на напрямки, передбачені п.1 Постанови №899, в тому числі на капітальні інвестиції, страхування, аудиторські послуги, допомогу та ін.

Тобто, встановлені Постановою №899 обмеження щодо здійснення витрат поширюються виключно на суб'єктів господарювання державного сектору економіки.

Відповідно ч. 2 до статті 22 ГК України до суб'єктів господарювання державного сектора економіки відносяться:

суб'єкти, що діють на основі лише державної власності;

суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Відповідно до п.5.2 статуту ПАТ «Укргазвидобування» товариство є власником: майна, переданого йому засновником та акціонерами у власність як вклад до статутного капіталу; продукції, виробленої і придбаної товариством в результаті господарської діяльності; надходжень від господарської діяльності (одержаних доходів); іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені чинним законодавством України.

Пунктом 5.9 статуту ПАТ «Укргазвидобування» передбачено, що товариство використовує державне майно, що не підлягає приватизації, відповідно до законодавства. Майно, що є державною власністю і надане товариству у користування, включається до її активів.

Тобто, майно ПАТ «Укргазвидобування» включає не лише державну власність, а й майно, яке належить підприємству на праві приватної власності та набуте ним на законних підставах, у зв'язку з чим відсутні підстави стверджувати, що ПАТ «Укргазвидобування» є суб'єктом, що діє на основі лише державної власності.

Відповідно до п.1.5, 4.1 статуту ПАТ «Укргазвидобування» засновником та одноосібним акціонером товариства є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яка є окремою юридичною особою, створеною відповідно до чинного законодавства України.

Господарське товариство вважається таким, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, лише у випадку якщо держава є акціонером такого товариства та їй належать акції у статутному капіталі цього господарського товариства.

В рішенні господарського суду м. Києва від 27.06.2013 року у справі №910/10255/13, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2013р. та постановою Вищого господарського суду України від 13.08.2013р., зроблено висновок про те, що корпоративні права відносно ПАТ «Укргазвидобування» належать саме Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України», а не державі, а відтак ПАТ «Укргазвидобування» не є господарською організацію чи товариством, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави.

Оскільки акції ПАТ «Укргазвидобування» належать Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України», а не державі, ПАТ «Укргазвидобування» не відноситься до суб'єктів, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів, а тому вимоги вищезазначеної постанови щодо обмежень у здійсненні витрат не поширюються на відповідача.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 1 020 501,66 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 7 716,67 грн. нараховані за період з 11.06.2015 року по 10.09.2015 року.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.5.2 договору, покупець здійснює оплату сировини по цьому договору шляхом перерахування коштів на рахунок продавця за наступним графіком: протягом трьох робочих днів після підписання акту приймання-передачі.

Акт приймання-передачі підписаний сторонами 11.06.2015 року.

А тому, першим днем прострочення оплати є 17.06.2015 року.

Розрахунок трьох процентів річних:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
1 020 501,6617.06.2015 - 10.09.2015863 %7 213,41
За перерахунком суду три проценти річних становить 7 213,41 грн.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних підлягає частковому задоволенню в розмірі 7 213,41 грн.

Вимога позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 503,26 грн. не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вулиця Кудрявська, будинок 26/28, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Хас» (08800, Київська обл., місто Миронівка, вулиця Леніна, будинок 48, ) суму боргу в розмірі 1 020 501 (один мільйон двадцять тисяч п'ятсот одну) 66 коп., 3% річних в розмірі 7 213 (сім тисяч двісті тринадцять) грн. 41 коп., та судовий збір в розмірі 15 415 (п'ятнадцять тисяч чотириста п'ятнадцять) грн. 57 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 30.11.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий