ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р. Справа № 917/1800/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Івакіна В.О. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №24-93, від 18.04.2014 р.),

відповідача ОСОБА_2 (довіреність №01-11/16053, від 31.02.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №5238 П/1-12) на рішення господарського суду Полтавської області від 22 вересня 2015 року у справі № 917/1800/14,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава,

про стягнення 14409702,25 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 14409702,25 грн., з яких: 9353165,08 грн. - основний борг за договором купівлі-продажу природного газу №2013-БО-24 від 10.12.2013 р., 2965131,85 грн. - пені, 845896,47 грн. - 3% річних та 1245 508,85 грн. - інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.09.2015 року у справі № 917/1800/14 (суддя Погрібна С.В.) позов задоволено частково. Припинено провадження у справі в частині стягнення 7304236,17 грн. на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2048928,91грн. основного боргу, 164531,80грн. пені, 30818,14 грн. 3% річних, 237675,75грн. інфляційних втрат.

Позивач з рішенням господарського суду Полтавської області не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 22.09.2015 р. по справі № 917/1800/14 в частині відмови у стягненні 9188633,28 грн. пені, 815078,33 3 % річних та 1195877,38 грн. інфляційних втрат, постановити нове рішення яким стягнути з відповідача на користь позивача 9188633,28 грн. пені, 815078,33 3 % річних та 1195877,38 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача надав відзив (вх. №15751, від 23.11.2015 р.) в якому просить залишити рішення господарського суду Полтавської області від 22.09.2015 р. у справі № 917/1800/14 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача надав доповнення до апеляційної скарги (вх. №16206, від 02.12.2015 р.), в якому зазначив, що при виготовлені тексту апеляційної скарги на вказане рішення було допущено описку стосовно оскаржуваних сум, просить зазначити оскаржувану суму пені 2800600,05 грн., 3% річні 815078,33 грн., інфляційні втрати 1007833,10 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представника позивача та відповідача а також дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (позивач по справі, продавець за договором) та Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго", (відповідач по справі, покупець за договором) 10.12.2013 р. був укладений договір №2013-БО-24 купівлі-продажу природного газу (далі - договір) (т.1; а.с.10-15).

Даний договір укладений сторонами в редакції, встановленій рішенням господарського суду міста Києва від 14.08.2013 р. та постановою Київського апеляційного господарського суду по справі № 910/7406/13, які набрали чинності 27.11.2013 р. (п.п.10.13. договору).

Додатковою угодою №1 від 10.12.2013 р. та додатковою угодою №2 від 10.12.2013 р. було внесено зміни до п.п 1.2, 2.1, 5.2 та 5.5. до договору №2013-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 10.12.2013 р. (а.с.16-17).

Додатковою угодою №2 від 10.12.2013 р. до договору №2013-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 10.12.2013 р. сторонами було узгоджено кількість та ціну газу.

Предметом вищезазначеного договору є передача продавцем (позивачем) у власність покупця (відповідача) у 2013 році природного газу, ввезеного на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, та зобов'язання відповідача прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Газ, що продається за умовами даного договору використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п.п. 1.2. договору в редакції додаткової угоди №1 від 10.12.2013 р.).

Сторонами було погоджено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2013 р. по 31.12.2012 р. газ обсягом до 10045 тис. куб. м. (п.п.2.1. договору в редакції додаткової угоди №2 від 10.12.2013 р.).

Обсяги газу, що планується передати за цим договором можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п.п.2.1.1 договору).

Ціна за 1000 куб.м. природного газу складає 4661,74 грн., а з 01.07.2013 р. ціна за 1000 куб.м. природного газу з урахуванням ПДВ складає 4588,54грн.

Згідно п.п. 3.3. та 3.4. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла /вузлів обліку газу покупця. Акти приймання-передачі є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору з січня по грудень 2013 року продавець поставив, покупець прийняв природний газ, на загальну суму 47796616,71грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи актами приймання-передачі природного газу спожитого у січні 2013 року на суму 8955194,86 грн., у лютому 2013 року на суму 8409771,74 грн., у березні 2013 року на суму 6992604,00 грн., у квітні 2013 року на суму 5216482,58 грн., у травні 2013 року на суму 191131,18 грн., у червні 2013 року на суму 195792,91 грн., у липні 2013 року на суму 183541,44 грн., від 25.12.2013 р. у серпні 2013 року на суму 165187,30 грн., у вересні 2013 року на суму 91770,72 грн., у жовтні 2013 року на суму 3074319,12 грн., у листопаді 2013 року на суму 5244696,65 грн., які підписані 25.12.2013 р. та актом приймання передачі газу спожитого у грудні 2013 року на суму 9076124,21 грн. підписаного 31.12.2015 р. (т. 1; а.с.18-29).

У відповідності з п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Однак відповідач свої зобов'язання по договору щодо оплати газу у визначені строки не виконав, розрахувавшись частково за одержаний природний газ.

Так на момент подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем за договором № №2013-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 10.12.2013 року становила 9353165,08 грн., що підтверджено сальдо підприємства та випискою по операціях підприємства (а.с.32).

У звязку з несвоєчасною оплатою за поставлений природний газ позивачем нараховано по кожному платежу окремо та заявлено до стягнення 2965131,85 грн. - пені, 845896,47 грн. - 3% річних та 1245508,85 грн. - інфляційних втрат.

Згідно з частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, договору, одностороння відмова від виконання не допускається, крім передбачених законом випадків.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Наданими до справи доказами підтверджуються факт існування між сторонами заснованих на договорі правовідносин з приводу постачання природного газу, обсяги та вартість поставленого за договором газу та факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань.

04.12.2014 року між Головним управлінням державної казначейської служби України у Полтавській області, Департаментом житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, Департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, Фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" укладено договір № 1041/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до п. 2 ст.16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік".

Предметом зазначеного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків, відповідно до п. 24 ст.14 та п.2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачались населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених Постановою КМУ від 29.01.2014 року № 30 ( п.1 договору).

У тексті названого договору визначений розділ щодо порядку проведення взаєморозрахунків, яким визначений порядок погашення заборгованості в сумі 7304236,17 грн. за договором №2013-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 10.12.2013 р., невиконання умов якого було підставою для звернення позивача з позовом.

В договорі № 1041/30 від 04.12.2014 р. визначені зобов'язання сторін.

Так підпунктом 2 пункту 12 договору № 1041/30 передбачено, що сторони, які уклали даний договір зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Відповідно до п. 17 договору, сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають жодної претензії стосовно предмету договору.

Грошові кошти в сумі 7304236,17 грн. були перераховані відповідачем НАК "Нафтогаз України", що підтверджується доданою до матеріалів справи випискою. Крім того, представником позивача було підтверджено правильність суми оплати зазначивши, що сума боргу складала 2048928,91грн.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано припинив провадження в частині позовних вимог щодо стягнення основного боргу в розмірі 7304236,17 грн. на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

В частині стягнення 2048928,91грн. позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахованих позивачем та заявлених до стягнення 2965131,85 грн. - пені, 845896,47 грн. - 3% річних та 1245508,85 грн. - інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Так відповідно до розрахунку доданого до матеріалів справи, позивачем : за зобов'язаннями за січень 2013 року нараховано 649926,33 грн. пені, 232589,72 грн. 3% річних за період з 14.02.2013 року по 26.12.2013 року та 26469,85 грн. інфляційних за період з лютого 2013 р. по грудень 2013 р.; - за зобов'язаннями за лютий 2013 року нараховано 606425,18 грн. пені, 199069,67 грн. 3% річних за період з 14.03.2013 року по 26.12.2013 року та 33300,76 грн. інфляційних за період з березня 2013 р. по грудень 2013 р.; - за зобов'язаннями за березень 2013 року нарахована 489865,44 грн. пені 147706,79 грн. 3% річних за період з 14.04.2013 року по 26.12.2013 року та 33300,76грн. інфляційних за період з квітня 2013 р. по грудень 2013 р.; - за зобов'язаннями за квітень 2013 року нарахована 358722 грн. пені, 97326,70грн. 3% річних за період з 14.05.2013 року по 26.12.2013 року та 20656,07 грн. інфляційних за період з травня 2013 р. по грудень 2013 р.; - за зобов'язаннями за травень 2013 року нарахована 12771,75грн. пені, 3079,04 грн. 3% річних за період з 14.06.2013 року по 26.12.2013року та 565,14 грн. інфляційних за період з червня 2013 р. по грудень 2013 р.; - за зобов'язаннями за червень 2013 року нарахована 11736,85грн. пені, 2671,37 3% річних за період з 14.07.2013 року по 26.12.2013 року та 578,92 грн. інфляційних за період з липня 2013 р. по грудень 2013р.; - за зобов'язаннями за липень 2013 року нарахована 8825,07 грн. пені, 2036,56грн. 3% річних за період з 14.08.2013 року по 26.12.2013 року та 726,97 грн. інфляційних за період з серпня 2013 р. по грудень 2013р.; - за зобов'язаннями за серпень 2013 року нарахована 6118,72грн. пені, 1412,01грн. 3% річних за період з 14.09.2013 року по 26.12.2013року та 1823,34 грн. інфляційних за період з вересня 2013р. по грудень 2013р.; - за зобов'язаннями за вересень 2013 року нарахована 2418,72 грн. пені, 558,17грн. 3% річних за період з 14.10.2013 року по 26.12.2013 року та 1012,97грн. інфляційних за період з жовтня 2013 р. по грудень 2013 р.; - за зобов'язаннями за жовтень 2013 року нарахована 47083,41 грн. пені, 10865,40 грн. 3% річних за період з 14.11.2013 року по 26.12.2013 року та 21550,98грн. інфляційних за період з листопада 2013 р. по грудень 2013 р.; - за зобов'язаннями за листопад 2013 року нарахована 51861,78грн. пені, 12066,19грн. 3% річних за період з 14.12.2013 року по 26.12.2013 року та 61301,99 грн. інфляційних за період з грудня 2013 р. по червень 2014 р.; - за зобов'язаннями за грудень 2013 року нарахована 719376,09грн. пені, 136514,85грн. 3% річних за період з 14.01.2014 року по 15.07.2014 року та 1049832,76 грн. інфляційних за період з січня 2014 р. по червень 2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Полтаваобленерго" було здійснено оплату по договору купівлі-продажу природного газу №2013-БО-24 від 10.12.2013 року у сумі 7304236,17 грн. шляхом укладення договору про організацію взаєморозрахунків №1041/30 від 04.12.2014 року.

Як зазначено в Постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 р. у справі № 924/1265/13, від 09.09.2014 р. у справі № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 09.09.2014 р. у справі № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 09.09.2014 р. у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та від 16.09.2014 р. у справі № 5011-42/1230-2012-69/542-2012, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу, що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та для стягнення неустойки (штрафу, пені) не було.

Верховний Суд України також зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України та застосування неустойки (пені, штрафу), передбачених договором купівлі-продажу природного газу, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

Договір №2013-БО-24 між позивачем та відповідачем укладено 10.12.2013 року в редакції, що встановлена в судовому порядку.

В пункті 10.13. договору №2013-БО-24 зазначено, що даний договір укладений сторонами в редакції, встановленій рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2013 року та постановою Київського апеляційного господарського суду по справі №910/7406/13, які набрали чинності 27.11.2013 року. Тобто, до 10.12.2013 р. договору №2013-БО-24 між позивачем та відповідачем не існувало. Тому, нараховані позивачем пеня, 3% річних та інфляційні до 10.12.2013 року не підлягають задоволенню з причини відсутності господарського зобовязання по договору №2013-БО-24.

Відповідно до ч. 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції акти приймання передачі газу за січень-листопад 2013 року були складені 25 грудня 2013 року, за грудень 2013 року 31.12.2013 р. після підписання 10.12.2013 р. договору 2013-БО-24 купівлі-продажу природного газу. Таким чином, зобовязання відповідача по оплаті газу згідно зі ст. 692 ЦК України виникли після їх складення, з урахуванням п. 6.1. договору вони повинні були виконані до 14.01.2014 р. Виходячи з цього відповідальність за невиконання грошового зобовязання може бути застосована з 14.01.2014 р.

Згідно перевіреного перерахунку правомірною є пеня у розмірі 164531,80грн. за період з 14.01.2014 р. по 15.07.2014 р. Тому позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 164531,80грн. підлягають задоволенню, а в решті - відмовленню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище, позивачем невірно визначений період прострочення виконання за зобовязаннями з січня по грудень 2013 р., яка виникла лише 14.01.2014 р., враховуючи дату підписання актів приймання-передачі (25.12.2013 р. та 31.12.2014 р.) та договору №2013-БО-24 купівлі-продажу природного газу саме 10.12.2013 р.

Згідно проведеного судом першої інстанції перерахунку, з яким погоджується колегія суддів, правомірним є стягнення 30818,14грн. - 3% річних за період з 14.01.2014 р. по 15.07.2014 р. та інфляційних у розмірі 237675,75грн. за період з січня 2014р. по червень 2014 р. Тому позовні вимоги в частині стягнення 30818,14грн. - 3% річних та інфляційних у розмірі 237675,75 грн. підлягають задоволенню, а в решті відмовленю.

Крім того, відповідач просив суд першої інстанції у випадку часткового або повного задоволення позову по справі зменшити розмір пені до 1000,00грн. посилаючись на збитковість, скрутне фінансове становище підприємства.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вищий господарський суд України в п. 3.17.4. Постанові пленуму від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначив, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Однак, відповідачем необгрунтувано, що зазначені ним у клопотанні обставини є винятковим випадком, зокрема, з врахуванням економічної ситуації в Україні.

Виходячи з викладеного колегія суддів зазначає, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій є безпідставним, а отже судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в його відмовлені.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не підлягають задоволенню.

Колегія суддів, з урахуванням зазначеного дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення обґрунтовано, з урахуванням матеріалів справи, тому рішення господарського суду Полтавської області від 22 вересня 2015 року у справі № 917/1800/14 підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 22 вересня 2015 року у справі № 917/1800/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 03.12.2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Хачатрян В.С.