донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

07.12.2015 справа №908/2124/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
При секретарі: Халявіній Ю.В.
від позивача:ОСОБА_4 представник за довіреністю б/н від 01.12.2015 р.
від відповідача:не зявились
Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м. Маріуполь, Донецька область

на рішення господарського суду Запорізької області
від28.05.2015 р.
у справі№908/2124/15-г (суддя Боєва О.С.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна», м. Київ
до відповідача Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м. Маріуполь, Донецька область
про стягнення суми 1163009,72 грн.
В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року до господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна», м. Київ (позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м. Маріуполь, Донецька область (відповідач) про стягнення заборгованості за субліцензійним договором №1181/12-13 від 23.12.2013р. у сумі 1 163 009,72 грн., основний борг у сумі 249 468,90 грн., курсової різниці у сумі 666 762,34 грн., збитки від інфляції в сумі 57 658,50 грн., три відсотки річних в сумі 6 663,91 грн., пеню в сумі 60 214,29 грн., збитки від інфляції на суму боргу з оплати курсової різниці в сумі 57 544,98 грн., три відсотки річних на суму основного боргу з оплати курсової різниці 6 332,02 грн., пеню на суму основного боргу з оплати курсової різниці в сумі 58 364,78 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.05.2015 р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м. Маріуполь, Донецька область на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна», м. Київ суму 249468 (двісті сорок девять тисяч чотириста шістдесят вісім) грн. 90 коп. основного боргу, суму 561944 (пятсот шістдесят одна тисяча девятсот сорок чотири) грн. 37 коп. боргу курсової різниці, суму 6653 (шість тисяч шістсот пятдесят три) грн. 65 коп.3% річних, суму 53712 (пятдесят три тисячі сімсот дванадцять) грн. 23 коп. інфляційних втрат, суму 17435 (сімнадцять тисяч чотириста тридцять пять) грн. 58 коп. витрат зі сплати судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 28.05.2015 р. по справі №908/2124/15-г скасувати в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» суми 3% річних в розмірі 6 653,65 грн., інфляційних втрат в розмірі 53 712,23 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» відмовити.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, тому підлягає частковому скасуванню у звязку з неповним зясуванням обставин, згідно приписів ст.104 ГПК України.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджені обставини справи, а саме помилково визнані обґрунтованими вимоги позивача та стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6 653,65 грн. та 53 712,23 грн. інфляційних витрат. Втрати, які звязані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, які скликані знецінюванням грошових коштів. Фактично сума, яка виникла у звязку з курсовою різницею, та є інфляційними втратами, а тому вимоги про стягнення інфляційних витрат на думку відповідача необґрунтовані.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Чернота Л.Ф., Бойченко К.І., Колядко К.І.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 30.10.2015р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 23.11.2015р. о 11.30. год.

19.11.2015 року через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду надійшло клопотання від Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», в якому зазначають, що у звязку із неможливістю зявитися в судове засідання, через введений режим простою підприємства та відсутністю фінансування, просять суд відкласти судове засідання на іншу дату задля забезпечення основних засад господарського судочинства, зокрема рівності прав учасників судового процесу та змагальності сторін.

Клопотання судом розглянуте та задоволено.

23.11.2015 року через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна», в якому позивач просить, оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

23.11.2015 р. у звязку з неявкою відповідача, з метою дослідження та зясування фактичних обставин справи, для всебічного, повного та обєктивного розгляду справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність відкладення розгляду справи.

У наступне судове засідання представник відповідача не зявся, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення №02-30/3973/15 від 16.11.2015 р., №02-30/4402/15 від 07.12.2015р., своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

В матеріалах справи міститься копія заяви вих.№2 від 13 січня 2015 р., про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до умов договору між резидентами, в якому безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції Торгово-Промислової палати України (арк.с.127-130).

Розглянувши вищезазначену заяву судова колегія дійшла висновку, що обставини, викладені позивачем не впливають на розгляд справи по суті

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 23.12.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна" (ліцензіат, позивач у справі) в особі директора ОСОБА_5, який діє на підставі Статуту товариства з однієї сторони та Публічним акціонерним товариством "Азовзагальмаш" (субліцензіат, відповідач у справі) в особі фінансового директора ОСОБА_6, якій діє на підставі доручення №234/юро-2 від 02.01.2013 р. з другої сторони був укладений субліцензійний договір №1182/12-13, відповідно до умов якого ліцензіат в порядку та на умовах цього договору за винагороду (роялті) надає субліцензіату право на користування програмним забезпеченням, перелік якого зазначено в додатках до цього договору, що є його невід'ємними частинами (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.2 договору види ліцензій, що надаються за договором, невиключні. У відповідності з програмою ліцензування відповідачу надаються постійні (тимчасові) ліцензії на програмні продукти Microsoft, що зазначаються у додатках до договору. Вартість постійних (тимчасових) ліцензій на програмні продукти зазначається у додатках до договору (п. 1.3 договору) (арк. с.19).

Ліцензія, відповідно до п. 1.4 договору, надає субліцензіату право користування програмним продуктом, а саме невиключне право на встановлення, запуск, відображення, використання, копіювання програмного забезпечення (комп'ютерних програм) Microsoft, здійснення доступу до програмного забезпечення (комп'ютерних програм), іншого виду взаємодії програмного забезпечення (комп'ютерних програм).

Строк, на який надаються права, визначений додатками до договору, які є його невідємними частинами. Територія, на якій надаються права територія України (п.1.6).

Відповідно до п. 1.7 договору, повноваження ліцензіата щодо надання дозволу використовувати програмне забезпечення встановлені ліцензійною угодою №5151825 від 1 вересня 2013 року, що укладена між ліцензіатом та Microsoft Ireland Operations Limited, (далі ліцензіар).

За змістом п. 3.1 договору загальний розмір винагороди за ліцензії (роялті) та порядок її здійснення погоджується сторонами у відповідному додатку до договору. Платіж здійснюється без ПДВ відповідно до підпункту 196.1.6 пункту 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України (арк. с.19).

Відповідно до п. 3.3 договору сторони погодили, що всі розрахунки по договору здійснюються у національній грошовій одиниці України гривні (арк. с. 19).

За умовами п.4.1 дозвіл на використання програмного забезпечення надається субліцензіату шляхом надання доступу на сайт http://www.microcoft.com/licensing/servicenter/, на якому субліцензіат матиме доступ до програмного забезпечення та/або матиме змогу отримати ліцензійні коди на активацію програмного забезпечення (у разі потреби), про що сторони складають акт відповідно до додатків договору.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2016 р., а в частині розрахунків до їх повного виконання.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами підписаний додаток №1 до договору №1182/123-13 від 23.12.2013 р., яким погодили наступний порядок оплати роялті в сумі 748 406,69 грн. без ПДВ за 1-е півріччя з 01 січня 2014 р. по 30 червня 2014 р.:

15 січня 2014 р. 124 734,45 грн.;

15 лютого 2014 р. 124 734,45 грн.;

15 березня 2014 р. - 124 734,45 грн.;

15 квітня 2014 р. - 124 734,45 грн.;

15 травня 2014 р. - 124 734,45 грн.;

15 червня 2014 р. - 124 734,44 грн.

Пунктом 5 додатку №1 від 23.12.2013р. до договору сторони передбачили, що сума роялті за весь період є еквівалентом 542 848,18 доларів США за «курсом долара» на дату підписання, що становить 827,20 грн. за 100 доларів США (арк. с. 27).

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є ліцензійним договором.

Як визначено в ст. 1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання обєкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об'єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір. Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором. Предметом ліцензійного договору не можуть бути права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, які на момент укладення договору не були чинними. Права на використання об'єкта права інтелектуальної власності та способи його використання, які не визначені у ліцензійному договорі, вважаються такими, що не надані ліцензіату. У разі відсутності в ліцензійному договорі умови про територію, на яку поширюються надані права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, дія ліцензії поширюється на територію України. Якщо в ліцензійному договорі про видання або інше відтворення твору винагорода визначається у вигляді фіксованої грошової суми, то в договорі має бути встановлений максимальний тираж твору. Умови ліцензійного договору, які суперечать положенням цього Кодексу, є нікчемними.

На виконання умов договору позивачем передано відповідачу постійні (тимчасові) ліцензії, що підтверджується актом приймання-передачі ліцензій №1 від 08.01.2014р. згідно додатку №1 від 23.12.2013р. до договору (ар. с.29-30).

Вказаний акт підписано уповноваженими представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

Відповідачем зобовязання щодо оплати виконаних робіт здійснено частково, заборгованість склала за травень 2014 р. у сумі -124 734,45 грн., та червень 2014 р. 124 734,45 грн.

Частиною першою статті 189 Господарського процесуального кодексу України визначено, що ціна є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують субєкти господарювання.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, що передбачено ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст.ст. 525 Цивільного кодексу України та приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За даною справою загальний розмір роялті складає 748 406 69 грн. без ПДВ згідно додатку 1 до договору 1182/12-13 від 23 грудня за 1-е півріччя користування з 1 січня 2014 по 30 червня 2014 р. програмними продуктами Microsoft в кількості, що зазначена в п.1 даного акту (ар.с.29).

В матеріалах справи міститься заява (арк. с.41-45), в якій Товариство з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» повідомляє господарський суд Запорізької області про те, що станом на день розгляду даної справи позивач не має можливості надати докази сплати відповідачем спірної суми повністю або частково через не проведення такої сплати самим відповідачем.

Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Укладаючи договір сторони визначили, що роялті сплачується в національній грошовій одиниці України гривні, у відповідності до пункту 3.1 договору.

Як досліджено судом першої інстанції при проведенні оплати відповідач сплату роялті здійснив з порушенням строків встановлених п. 6 додатку, а саме:

- 31.01.2014р. в сумі 124734,45 грн. (згідно графіку строк платежу 15.01.2014р.);

- 24.02.2014р. в сумі 124734,45 грн. (строк платежу 15.02.2014р.):

- 08.04.2014р. в сумі 124734,45 грн. (строк платежу 15.03.2014р.);

- 24.04.2014р. в сумі 124734,45 грн. (строк платежу 15.04.2014р.).

Платежі роялті, які повинні були бути сплачені 15.05.2014р в розмірі 124734,45 грн. та 15.06.2014р в розмірі 124734,45 грн., відповідачем взагалі не здійснені.

Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем в розмірі 249468,90 грн. підтверджується матеріалами справи.

Пунктом 7 додатку №1 сторони домовились, що у випадку зміни (збільшення/зменшення) «Курсу долара», за наявності письмової вимоги будь-якої із сторін сума роялті, що підлягає сплаті, підлягає перерахунку за відповідною формулою.

Позивачем на адресу відповідача 11.11.2014р. було направлено лист-вимогу за вих. № 1557/11-14 від 10.11.2014р. та лист за вих. № 1558/11-14 від 10.11.2014р., в яких позивач здійснив розрахунок у відповідності з п. 7 додатку № 1 до договору та просив сплатити роялті за перший 2014 рік користування ліцензіями згідно розрахунку.

Вищевказана вимога була залишена відповідачем не виконаною. У зв'язку з чим, позивач просить також стягнути з відповідача курсову різницю згідно умов п. 7 Додатку № 1 до договору в розмірі 666762,34 грн. за період з січня 2014р. по червень 2014р., а саме: за січень 2014р. курсову різницю в сумі 4378,98 грн., за лютий 2014р. - в сумі 14763,96 грн., за березень 2014р. - в сумі 52546,20 грн., за квітень 2014р. - в сумі 53820,38 грн., за травень 2014р. - в сумі 270 626,41 грн., за червень 2014р. - в сумі 270 626,41 грн.

Суми, які зазначені у рішенні суду першої інстанції аркуш 4 абзац 6 щодо травня та червня 2014 року визначені позивачем у таблиці не впливають на результат розгляду справи.

Положення чинного законодавства не містить заборону на визначення грошового еквіваленту зобовязань в іноземній валюті. Отже, коригування платежів в основі, яких лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонено та не суперечить чинному законодавству України.

Апеляційна інстанція погоджується з висновками суду першої інстанції щодо перерахунку розміру курсової різниці та обґрунтованим є задоволення позовних вимог у сумі 561 944, 37 грн. за період з лютого по червень 2014 р.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 53 712,23 грн. та 3% річних у сумі 6 653,65 грн. за прострочення виконання грошового зобовязання.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Висновок суду першої інстанції щодо необхідності стягнення 3% річних з урахуванням перерахунку в розмірі - 6653,65 грн. є вірним.

Щодо нарахування та стягнення розміру інфляційних, господарський суд помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині з наступних підстав.

Курсова різниця це різниця, яка є наслідком перерахунку однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах, що виникає в зв'язку із знеціненням грошових коштів.

Втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів.

Фактично сума, що виникає в зв'язку з курсовою різницею, і є інфляційними втратами.

А тому, враховуючи, що сторонами при укладанні договору та підписання додатку №1 до договору № 1182/12-13 від 23.12.2013 р. передбачили відшкодування цієї суми, підстав для стягнення інфляційних втрат колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія вважає такими, що не підлягають стягненню інфляційні в розмірі 53 712,23 грн., нараховані за період з січня 2014р. по червень 2014 р.

Беручи до уваги здійснені позивачем платежі, враховуючи положення Постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", судова колегія дійшла висновку про стягнення з Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш» 3% річних у розмірі 6653,65 грн., нарахованих за загальний перід 16 січня 2014 р. по 24 березня 2014 р.

Суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення розміру пені у сумі 60 214,29 грн. (нарахування за неналежне виконання грошових зобовязань у січні 2014 р. червні 2014 р.) так як сторонами не визначено умовами договору відповідальності за зазначене порушення.

Щодо позовних вимог про нарахування пені у сумі 58 364,78 грн., 3% річних 6332,02 грн. та інфляційних втрат 57 544,98 грн. на суму боргу з оплати курсової різниці, господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про відмову так як чинним законодавством не передбачено їх нарахування.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Запорізької області від 28.05.2015р. (повний текст підписано 10.06.2015р.) у справі №908/2124/15-г частково не відповідає чинному законодавству і, відповідно, підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга про скасування рішення в частині стягнення 3% річних в сумі 6653,65 грн., та інфляційних витрат у розмірі 53 712, 23 грн. з Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати за подання позову та апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно, відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш, м. Маріуполь Донецької області на рішення господарського суду Запорізької області від 28.05.2015р. (повний текст підписано 10.06.2015р.) у справі №908/2124/15-г - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 28.05.2015р. (повний текст підписано 10.06.2015р.) у справі №908/2124/15-г в частині стягнення розміру інфляційних витрат у сумі 53 712,23 грн. скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення розміру інфляційних витрат у сумі 53 712,23 грн.

Викласти другий абзац рішення господарського суду Запорізької області від 28.05.2015 р. (повний текст підписано 10.06.2015р.) у наступній редакції:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш (87535, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд. 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна (03680, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, буд. 4-Б, 1 поверх; ) суму 249468 (двісті сорок девять тисяч чотириста шістдесят вісім) грн. 90 коп. основного боргу, суму 561944 (пятсот шістдесят одна тисяча девятсот сорок чотири) грн. 37 коп. боргу з курсової різниці, суму 6653 (шість тисяч шістсот пятдесят три) грн. 65 коп. 3% річних, витрати зі сплати судового збору 16 361,30 грн.»

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області області від 28.05.15р. (повний текст підписано 10.06.2015р.) у справі №908/2124/15-г залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Компарекс Україна (03680, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4Б, ідентифікаційний код 36273889) на користь Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш» (87535, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд 1, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 271,00 грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Л.Ф.Чернота

Судді К.І.Бойченко

ОСОБА_3

Надруковано 5 примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу ;

1 до справи;

1 ДАГС;

1 ГСЗО