ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

27 листопада 2015 р. Справа № 902/1379/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" 01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1

до Селянсько-фермерського господарства "Явір" 22070, Вінницька область, Хмельницький район, с. Сьомаки, вул. Шабовти, 17

про стягнення 156158,75 грн. заборгованості

Головуючий суддя Баранов М.М.

При секретарі судового засідання Сидоренко О.О.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №324 від 01.07.2015 року;

відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 11.04.2015 року.

В С Т А Н О В И В :

Господарським судом Вінницької області розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" до Селянсько-фермерського господарства "Явір" про стягнення 156158,75 грн. санкцій за несвоєчасне виконання відповідачем умов договору поставки зерна врожаю 2014 року від 14 лютого 2014 року № 149 Ф.

Представник позивача в судовому засіданні 27.11.2015 року підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовільнити.

Представник відповідача в письмовому відзиві на позов та в судовому засіданні 27.11.2015 року проти позову заперечував, посилаючись на те, що сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору поставки зерна від 14 лютого 2014 року №149 Ф, якою змінено істотні умови договору та замінено предмет договору із зерна пшениці м'якої 2 класу на зерно пшениці м'якої 3 класу, змінено базис поставки зерна на франко-склад "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів". Поставити зерно пшениці 2 класу відповідач не мав можливості, оскільки його власне зерно такого класу не відповідало якісним показникам. Для того, щоб виконати договірні зобов'язання, відповідач здійснив закупку зерна в інших виробників. Відтак відповідач вважає, що виконав свої зобов'язання відповідно до додаткової угоди, а тому вважає заявлений позов безпідставним і просить відмовити в його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників обох сторін та оцінивши надані докази, суд встановив, що 14.02.2014 року між позивачем - ПАТ "Аграрний фонд" та відповідачем - Селянсько-фермерським господарством "Явір" було укладено біржовий договір поставки зерна врожаю 2014 року № 149 Ф, за яким відповідач зобов'язався до 01 жовтня 2014 року включно передати позивачу у власність пшеницю м'яку 2 класу у кількості 300,000 тонн. (п.п. 1,1., 1.2. договору). Базис поставки встановлено франко-склад ТОВ "Хліб Жмеринщини" (п. 1.4. договору).

Сума попередньої оплати за цим договором складала 50 відсотків вартості всього обсягу товару, виходячи з мінімальної інтервенційної ціни на момент укладення договору і становила 276150,00 грн. з ПДВ (п. 3.1 договору).

04.04.2014 року сторонами основного договору було укладено додатковий договір №1, де пунктом 1 викладено п.3.1. основного біржового договору в наступній редакції: сума попередньої оплати за цим договором складає 70 відсотків вартості всього обсягу товару, виходячи з мінімальної інтервенційної ціни на момент укладення договору і становить 386610,00 грн. з ПДВ. Попередня оплата здійснюється покупцем в два етапи згідно з підпунктом 4.1. цього договору.

Пунктом 2 додаткового договору сторони виклали пункт 3.1. біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року від 14 лютого 2014 року № 149 Ф в наступній редакції: покупець протягом п'яти робочих днів з дня надходження на його адресу документів, визначених підпунктом 2.5. цього договору, перераховує на поточний рахунок постачальника першу частину попередньої оплати, яка дорівнює 50 відсотків вартості всього обсягу товару, виходячи з мінімальної інтервенційної ціни на момент укладення договору і становить 276150,00 грн. з ПДВ.

Після надання постачальником актів огляду посівів сільськогосподарських культур, які підтверджують прийняття на страхування посівів після початку вегетації, покупець перераховує на поточний рахунок постачальника другу частину попередньої оплати, яка дорівнює 20 відсотків вартості всього обсягу товару, виходячи з мінімальної інтервенційної ціни на момент укладення договору і становить 110160,00 грн. з ПДВ.

Як стверджується платіжними дорученнями № 448 від 26.02.2014 року та № 1397 від 09.04.2014 року, позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача в якості попередньої оплати за пшеницю 2 класу 276150,00 грн. і 110460,00 грн. відповідно (всього перераховано 386610,00 грн.).

Відповідач не поставив позивачу пшеницю м'яку 2 класу у строк до 01 жовтня 2014 року (як це передбачалось п.п. 1,1., 1.2. біржового договору) і 28 жовтня 2014 року між ПАТ "Аграрний фонд" та Селянсько-фермерським господарством "Явір" було укладено додатковий договір № 2 до біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року від 14 лютого 2014 року № 149 Ф, за яким пункт 3.3. біржового контракту викладено таким чином, що вартість партії товару з урахуванням ПДВ визначається за формулою: Вт=(Цт-Зн)хОт (грн.), де: Цт - ціна відповідно до довідки Аграрної біржі про ціни на зернові культури врожаю 2014 року, що склалася на момент поставки партії товару; От - обсяг партії товару (тонн). Сторони також домовились, що постачальник передає покупцю у власність 300,00 тон пшениці м'якої 3 класу по ціні 2204,81 грн. за тонну.

Згідно акту передавання-приймання зерна, складеного 28.10.2014 року, позивач прийняв у власність від відповідача на складі ДП "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" пшеницю м'яку 3 класу урожаю 2014 року у кількості 300,00 тонн по ціні 2204,81 грн.

Як слідує з біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року від 14 лютого 2014 року № 149 Ф, пунктом 7.2. цього договору сторони погодили, що за порушення строків виконання постачальником зобов'язання з поставки товару з нього стягується:

- пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого обсягу товару, розрахованого від ціни фіксингу, що діяла на Аграрній біржі та сертифікованих нею акредитованих товарних біржах на останній день поставки (підпункт 1.2. договору) за кожний день прострочення;

- за прострочення понад п'ятнадцять днів додатково стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості недопоставленого обсягу товару розрахованого від ціни фіксингу, що діяла на Аграрній біржі та сертифікованих нею акредитованих товарних біржах на останній день поставки (підпункт 1.2. цього договору).

Посилаючись на вказані умови і те, що відповідач не здійснив поставку товару у строк до 01 жовтня 2014 року, позивач вимагає стягнути з відповідача 18573,95 грн. пені за ставкою 0,1% за 27 днів прострочення в період з 02.10.2014 року по 28.10.2014 року, виходячи з ціни фіксингу 2293,08 грн. (0,001*27*687924,00=18573,95 грн.). і 137584,80 грн. штрафу, що складає 20% вартості трьохсот тонн товару на загальну суму 687924,00 грн.

З урахуванням встановлених обставин справи суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші юридичні акти.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, за своєю правовою природою є відносинами з купівлі-продажу.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Таким чином у відповідача, внаслідок оплати позивачем товару, виник кореспондуючий обов'язок поставити його.

Приписами ч.2 ст.693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено і сторонами не заперечується та обставина, що з огляду на укладення додаткового договору № 2, відповідач поставив товар не 01 жовтня 2014 року, а 28 жовтня 2015 року, тобто на 27 днів пізніше, ніж це було передбачено умовами біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року від 14 лютого 2014 року № 149 Ф.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 546 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд встановив, що позивач невірно включив в розрахунок пені останній день періоду прострочення поставки товару, оскільки день фактичної поставки не включається в період часу, за який здійснюється стягнення, зокрема, пені (пункт 1.9. вищевказаної постанови пленуму).

При цьому позивачем у відповідності до умов пункту 7.2. біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року від 14 лютого 2014 року № 149 Ф, правильно застосовано ціну фіксингу пшениці 2 класу, що діяла на Аграрній біржі, зокрема, станом на 01.10.2014 року у 2293,08 грн. Це підтверджується наданою позивачем інформацією про хід торгів за 30.09.2014 року та визначену Аграрною біржею за результатами трьох останніх сесій середньозважену біржову ціну рівноваги (фіксинг) станом на 01.10.2014 року.

Після здійсненого судом перерахунку пені встановлено, що за період прострочення з 02.10.2014 року по 27.10.2014 року виконання відповідачем зобов'язання щодо поставки товару пеня складає 17886,02 грн. Нарахування пені за 1 день прострочення (28.10.2014 року - день поставки товару) в сумі 687,93 грн. суд вважає безпідставним.

Оскільки прострочення поставки тривало понад п'ятнадцять днів, позивач правомірно, відповідно до умов договору, заявив вимоги в сумі 137584,80 грн., що являться штрафом у розмірі двадцяти відсотків вартості недопоставленого обсягу товару (0,2*687924).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, в період з 02.10.2014 року по 27.10.2014 року тривало прострочення зобов'язання з боку відповідача за що договором передбачено штрафні санкції. Тому суд визнає необґрунтованими заперечення відповідача, що укладення 28 жовтня 2014 року між ПАТ "Аграрний фонд" та Селянсько-фермерським господарством "Явір" додаткового договору № 2 скасовано положення основного договору щодо сплати штрафу та пені у разі прострочення поставки. Умовами додаткового договору не встановлювалась зміна умов основного договору щодо відповідальності сторін за порушення строків виконання зобов'язань.

Разом з тим, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509, ч.ч.1-2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Право суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачене п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, вказана процесуальна норма застосовується виключно у сукупності з нормами права матеріального, які передбачають можливість зменшення розміру пені, а саме ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України і ст.233 Господарського кодексу України.

Так, за приписами ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, котрі заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначний період прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони, зокрема вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків тощо. При цьому наявність обставин, що мають істотне значення, при застосуванні зазначених правових норм, вирішується на підставі оцінки судом усіх матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, термін порушення відповідачем поставки товару є незначним; позивачем не повідомлялось в судових засіданнях та не надавалось будь-яких доказів про спричинення йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків поставки товару. За твердженням відповідача (неспростованим позивачем), несвоєчасна поставка зерна пшениці 2 класу була викликана її відсутністю внаслідок ураження фузаріозом. Об'єктивно про це свідчать: звернення відповідача до позивача з листом № 83 від 10.09.2014 року про неможливість поставки зерна 2 класу до 01.10.2014 року, з пропозицією поставити іншу сільгосппродукцію, або повернути кошти; укладення сторонами 28 жовтня 2014 року додаткового договору № 2 до біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року від 14 лютого 2014 року № 149Ф.

В зв'язку з цим, суд вважає за можливе зменшити розмір підлягаючої до стягнення пені в сумі 17886,02 грн. на 50% до 8943,01 грн. та на 50% зменшити суму штрафу - з 137584,80 грн. до 68792,40 грн. Враховуючи зазначене, позов підлягає задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 68792,40 грн. штрафу, 8943,01 грн. пені.

Відповідно до п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VІ ГПК України", у разі коли господарський суд на підставі п. 3 ст. 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплачені позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Тому на відповідача покладається обов'язок відшкодувати позивачу витрати по сплаті судового збору в сумі 2332,06 грн.

Керуючись ст.ст. 43, 44, 49, 82, 83-85, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовільнити частково.

2. Стягнути з Селянсько-фермерського господарства "Явір" (22070, Вінницька область, Хмельницький район, с. Сьомаки, вул. Шабовти, 17 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1, ) 68792,40 грн. штрафу, 8943,01 грн. пені, 2332,06 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В стягненні 68792,40 грн. штрафу і 9630,94 грн. пені відмовити.

5. Копію рішення направити сторонам.

Повний текст рішення складено 01 грудня 2015 р.

Суддя Баранов М.М.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу 01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1

3 - відповідачу 22070, Вінницька область, Хмельницький район, с. Сьомаки, вул. Шабовти, 17