ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.12.15р. Справа № 904/9242/15

За позовом публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", м. Дніпродзержинськ

до приватного підприємства "Елін-2007", м. Дніпродзержинськ

про стягнення 45 994,83 грн. інфляційних втрат, 2 822,68 грн. 3% річних

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 29 від 29.01.2015 року, представник

Від відповідача: ОСОБА_2, приказ № 4 від 20.10.2010 року, директор

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з приватного підприємства "Елін-2007" заборгованості у сумі 48 817,51 грн., з яких:

- 45 994,83 грн. інфляційні втрати за період з січня 2014 року по травень 2015 року;

- 2 822,68 грн. 3% річних за період з 11.12.2013 року по 23.06.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 12-0541-02 від 05.03.2012 року в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару та суми за зберігання товару. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2013 року у справі №904/1184/13-г, яке постановами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.12.2013 року та Вищого господарського суду України від 04.03.2014 року залишене без змін, встановлений факт неналежного виконання відповідачем умов договору та стягнуто з приватного підприємства "Елін-2007" на користь публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" 61 200,00 грн. основного боргу, 126,07 грн. вартості зберігання товару, 1 720,50 грн. судового збору. Відповідачем 24.06.2015 року сплачено борг в розмірі 63 046,57 грн. Таким чином, прострочення відповідача складає 560 календарних днів з 11.12.2013 року по 23.06.2015 року.

Відповідач заперечує проти позовних вимог посилаючись на те, що рішення суду від 10.07.2013 року є актом правосуддя, який остаточно вирішив спір по суті й припинив правовідносини сторін за договором. Посилаючись на лист Верховного Суду України від 01.07.2014 року "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" відповідач вказує, що дія ст. 625 Цивільного кодексу України поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, з якого зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 Цивільного кодексу України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2015 року з призначенням розгляду справи на 10.11.2015 року, після чого розгляд справи відкладався до 01.12.2015 року.

У судовому засіданні 01.12.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2013 року, яке постановами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.12.2013 року та Вищого господарського суду України від 04.03.2014 року залишено без змін, у справі № 904/1184/13-г встановлено, що в порушенням умов договору № 12-0541-02 від 05.03.2012 року приватним підприємством "Елін-2007" було поставлено публічному акціонерному товариству "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" товар, що не відповідає замовленому, на суму 61 200,00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2013 року у справі № 904/1184/13-г стягнуто з приватного підприємства "Елін-2007" на користь публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" суму 61 200, 00 грн. основного боргу, 126,07 грн. вартості зберігання товару, 1 720,50 грн. судового збору.

24.06.2015 року приватним підприємством "Елін-2007" на користь публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" сплачено 63 046,57 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с. 21, том 1).

Причиною виникнення спору є неналежне виконання приватним підприємством "Елін-2007" умов договору № 12-0541-02 від 05.03.2012 року в частині повернення 61 200,00 грн. за товар, що не відповідає замовленому, та сплати 126,07 грн. вартості зберігання товару.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 року № 13/210/10 та від 12.09.2011 року № 6/433-42/183.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 11.12.2013 року по 23.06.2015 року у сумі 2 822,68грн. та інфляційні втрати за період з січня 2014 року по травень 2015 року у сумі 45 994,83 грн.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (пункт 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Враховуючи дане положення, дослідивши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за визначеними позивачем періодами, судом встановлено, що вказані розрахунки відповідають вказаним вимогам та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю у сумі 48 817,51 грн. (3% річних у сумі 2 822,68 грн. + інфляційних втрат у сумі 45 994,83 грн.).

Щодо заперечень відповідача суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604 - 609 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання припиняється: 1) виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання; 2) за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 Цивільного кодексу України); 3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (ст. 601 Цивільного кодексу України); 4) за домовленістю сторін (ст. 604 Цивільного кодексу України); 5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 Цивільного кодексу України); 6) поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 Цивільного кодексу України); 7) неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 Цивільного кодексу України); 8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 608 Цивільного кодексу України); 9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора (ч. 2 ст. 608 Цивільного кодексу України); 10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (ст. 609 Цивільного кодексу України).

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (постанови Верховного Суду України від 20 грудня 2010 року у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 року у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 року у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 року у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 року у справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012 року у справі № 3-142гс11) (Лист Верховного Суду України від 01.07.2014 року "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві").

Щодо розподілу судового збору суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За статтею 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати та за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1 218 гривень, з 1 вересня - 1 378 гривень, у погодинному розмірі: з 1 січня - 7,29 гривні, з 1 вересня - 8,29 гривні.

З урахуванням ціни позову за майновою вимогою у загальній сумі 48 817,51 грн. судовий збір повинен складати 1 218,00 грн.

Сума сплаченого позивачем судового збору складає 1 827,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 17566 від 17.08.2015 року (а.с. 9 том 1).

Отже, надмірно сплачена позивачем сума судового збору складає 609,00 грн. (1 827,00 1 218,00 = 609).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Станом на час розгляду справи позивач з клопотанням про повернення судового зборку не звертався.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача у сумі 1 218,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного підприємства "Елін-2007" (51925, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, Прохідний тупик, будинок 2, офіс 9Г, ідентифікаційний код 35577263) на користь публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (51925, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Кірова, 18б, ідентифікаційний код 05393043) 3% річних в сумі 2 822,68 грн., інфляційні втрати у сумі 45 994,83 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 1 218,00 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.12.2015 року.

Суддя ОСОБА_3