РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015Справа №910/22962/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРТУС КОММОДІТІЗ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство

«БІОТЕК»

про розірвання договору та стягнення 162 036,15 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Виговська Л.В.

від відповідача: Шевченко С.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «БІОТЕК» про розірвання договору купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р. та стягнення 162 036,15 грн. (з яких: 140 901,00 грн. сплачених за договором коштів, 14 090,10 грн. штрафу за невиконання умов даного договору та 7 045,05 грн. пені за прострочення поставлення товару).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2015 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/22962/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.10.2015 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Через відділ діловодства суду 07.10.2015 р. від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 07.10.2015 р. представник позивача надав суду на виконання вимог ухвали оригінали документів, для огляду у судовому засіданні та документи для долучення до матеріалів справи, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 07.10.2015 р. не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 р. відкладено розгляд справи до 21.10.2015 р., у зв'язку з неявкою представника відповідача в призначене судове засідання та для дослідження доказів у справі.

Через відділ діловодства суду 21.10.2015 р. від позивача надійшли письмові пояснення на відзив з додатками та клопотання про витребування у відповідача додаткових доказів у справі.

Представник позивача у судовому засіданні 21.10.2015 р. підтримав клопотання про витребування доказів, просив його задовольнити, у зв'язку з чим подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується, обставини, що перешкоджають його наданню, підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація та обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суду своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору в даній справі задовольнив клопотання позивача щодо витребування доказів у відповідача.

Розглянувши клопотання представника позивача про продовження строку розгляду спору, суд його задовольнив з наступних підстав.

Частиною 1 статті 69 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Судом встановлено, що строк вирішення спору в даній справі № 910/22962/15 спливає 03.11.2015 р.

В частині 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе продовжити строк розгляду спору для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання 21.10.2015 р. не з'явився, про причини неявки не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, у зв'язку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання та для витребування додаткових доказів у справі, керуючись ст. 77 ГПК України, ухвалою від 21.10.2015 р. розгляд справи відклав та призначив на 18.11.2015 р.; клопотання представника позивача задовольнив та продовжив строк вирішення спору на п'ятнадцять днів до 18.11.2015 р.; клопотання представника позивача про витребування доказів задовольнив та зобов'язав відповідача надати суду договір купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р. і додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р., укладені між ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «БІОТЕК» в оригіналі для огляду в судовому засіданні та копії для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.11.2015 р. повідомив суду, що договір купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р. і додаткова угода № 1 до договору купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р. не були укладені взагалі.

Представник позивача в судовому засіданні 18.11.2015 р. повідомив суду, що спірний договір було укладено в електронному вигляді, разом з тим, просив відкласти розгляд справи для надання йому можливості надати суду додаткові докази у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, задовольнив його та керуючись ст. 77 ГПК України, оголосив перерву в судовому засіданні 18.11.2015 р. до 25.11.2015 р. о 14:10 год.

25.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшли документи, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 25.11.2015 р. надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.11.2015 р. проти позову заперечив в повному обсязі.

У судовому засіданні 25.11.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.07.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» (надалі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «БІОТЕК» (надалі - постачальник) укладено договір купівлі-продажу № 07/07-15-1 (надалі - договір) та додаткову угоду № 1 до договору.

Відповідно до умов вищевказаного договору та додаткової угоди № 1 до договору постачальник зобов'язався поставити і передати у власність ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» 42,06 тони ячменю врожаю 2015 року, а покупець, відповідно зобов'язався прийняти та оплатити товар протягом двох банківських днів з дня отримання документів на товар. Умови поставки товару ЕХW - склад постачальника (ПАТ «НКХП», м. Миколаїв, вул. 1-а Слобідська, 122) до 09.07.2015 року. Вартість товару - 140 901,00 грн., в т. ч. ПДВ - 22 782,50 грн. Ціна за одну тону товару складає 3 350, грн., в т. ч. ПДВ - 541,66 грн.

Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором купівлі-продажу.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач пояснив суду, що на виконання умов договору ним 10.07.2015 р. було перераховано кошти в розмірі вартості зерна на розрахунковий рахунок відповідача в сумі 140 901,00 грн., що підтверджується рахунком на оплату № 42 від 10.07.2015 р. на суму 140 901,00 грн., підписаним уповноваженим представником та скріпленим печаткою ТОВ «НВП «БІОТЕК» та випискою з особового рахунка в ПАТ «Апекс-Банк» (належним чином засвідчені копії яких додано до матеріалів справи).

Проте, відповідачем, в порушення умов договору, не було поставлено товар та не здійснено передачу партії товару.

Відповідно до п. 8.2. договору, в разі, якщо передача товару покупцеві була здійснена пізніше строків, вказаних в цьому договорі або в додаткових угодах до нього, постачальник оплачує покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення, але не більше 5 % від загальної вартості непоставленого товару.

Таким чином, позивач нарахував відповідачу пеню за непоставлення товару впродовж 41 дня з урахуванням обмежень, встановлених п. 8.2. договору, яка становить 7 045,05 грн.

Згідно з п. 8.8. договору, за не переоформлення договору на зерновому складі у відповідності до наказу Міністерства аграрної політики України № 661 від 13.10.2008 р., впродовж 1 дня з дати погодження сторонами всіх умов договору або дати, вказаної в додаткових угодах до договору постачальник сплачує покупцеві штраф в розмірі 10 % від вартості не переоформленого товару.

Пунктом 2. розділу V наказу Міністерства аграрної політики України № 661 від 13.10.2008 р. «Про затвердження Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зерногіереробних підприємствах» (надалі - Інструкція) встановлено порядок переоформлення зерна від одного власника іншому на елеваторі. У відповідності до умов цього порядку переоформлення зерна від одного власника іншому проводиться в їх присутності або в присутності уповноважених ними осіб згідно з заявою власника про переоформлення. У заяві вказуються культура, клас, обсяг переоформлення, реквізити нового власника. До заяви додаються складські документи і доручення, видається наказ керівника зернового складу (форма № 16), складається акт приймання-передавання зерна, який підписується в тристоронньому порядку (перший власник зерна, новий власник зерна і керівник зернового складу), оформляється договір складського зберігання зерна з новим власником. Перед переоформленням зерна перший власник повинен повністю розрахуватися з підприємством за послуги з приймання, очищення, сушіння та зберігання зерна, вирішити питання щодо використання побічних продуктів і відходів, що належать йому.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що в порушення умов договору переоформлення зерна у відповідності до Інструкції не відбулось, заяви на переоформлення зерна до елеватора надано не було, на вимогу представника позивача відповідач не з'явився, підписати тристоронній акт відмовився.

Таким чином, штраф за невиконання даної умови договору становить 14 090,10 грн.

Відповідно до п. 8.9. договору, постачальник зобов'язаний на протязі 5-ти днів з моменту направлення відповідної вимоги покупця, сплатити покупцю штрафні санкції, а також сплатити понесені в зв'язку з цим покупцем витрати та збитки.

Позивач пояснив суду, що його звернення в усному порядку та в телефонному режимі біли залишені відповідачем без відповіді та реагування.

17.07.2015 р. на Е-mail адресу відповідача, вказану в договорі ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» було відправлено вимогу про повернення коштів, сплачених позивачем за договором, на яку відповіді також отримано не було.

Відповідно до п. 8.5. договору, в разі, якщо має місце прострочення у виконанні постачальником зобов'язань по поставці товару згідно даного договору на більш ніж 2 дні. Покупець має право односторонньо відмовитись від приймання товару, повідомивши про це постачальника, і вимагати від нього відшкодування понесених витрат та збитків.

07.08.2015 р., користуючись п. п. 8.2., 8.5., 8.8. договору, ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» направило вимогу до ТОВ «Науково-виробниче підприємство «БІОТЕК» про сплату штрафних санкцій за порушення умов договору, повернення сплачених коштів за товар та повідомив про свою відмову від приймання від відповідача ячменю за договором купівлі-продажу № 07/07-1 5-1 від 07.07.2015 р.

Однак, станом на день звернення з даним позовом до суду кошти позивачу не повернуті, штрафні санкції не сплачено.

За таких обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «БІОТЕК» про розірвання договору купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р. та стягнення 162 036,15 грн. (з яких: 140 901,00 грн. сплачених за договором коштів, 14 090,10 грн. штрафу за невиконання умов даного договору та 7 045,05 грн. пені за прострочення поставлення товару).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивача свої зобов'язання щодо оплати товару за договором купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р. виконав належним чином, тоді як відповідач свої зобов'язання щодо поставки товару за спірним договором у встановлені строки поставки не виконав. Крім того, на вимогу позивача, не повернув сплачені за товар грошові кошти.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та усних поясненнях не визнавав позовних вимог, посилаючись на те, що не може довести наявність самого правочину, укладеного в письмовій формі на паперових носіях - договору купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р. та обґрунтовує свої доводи ст. ст. 203, 207, 215 та 216 ЦК України.

Господарський суд не приймає доводи відповідача з огляду на наступне.

Відповідач не вказує конкретної підстави недійсності укладеного правочину, визначених як обов'язкові для встановлення факту недійсності правочину у відповідності до вищевказаної норми ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсним правочин є в разі недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Укладаючи договір купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р., сторонами не було порушено вимог ст. 203 ЦК України, а відтак, даний правочин не може бути недійсним, як про це зазначає відповідач.

Крім того, відповідач посилається на той факт, що ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» не може довести наявність самого правочину, укладеного у письмовій формі на паперових носіях. Проте, ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» не зобов'язаний доводити даний факт, оскільки договірні відносини за спірним договором існують між позивачем та відповідачем.

Тим самим, дане пояснення відповідача підтверджує факт порушення ним умов договору (п. 8.8. договору) щодо переоформлення зерна у відповідності до вимог наказу Міністерства аграрної політики України № 661 від 13.10.2008 р. «Про затвердження Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах».

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Сторонами договору було погоджено усі його істотні умови. Додержання письмової форми правочину шляхом пересилання сторонами підписаних екземплярів договору та додатку засобами електронного зв'язку передбачено Цивільним кодексом України, а отже, відповідно до вимог ст. 207 ЦК України - договір є укладеним в письмовій формі.

Листом Вищого господарського суду України від 07.04.2008 р. № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» дано наступне роз'яснення.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він відповідає вимогам статті 207 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Якщо правочин не відповідає вимогам статті 207 ЦК України, то його не можна вважати вчиненим у письмовій формі. Разом з тим за загальним правилом частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом, але рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. В разі недодержання сторонами письмової форми правочину, для з'ясування факту його вчинення та змісту слід застосовувати за аналогією частину другу статті 205 ЦК України. Поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, може доводитись письмовими та іншими доказами, крім свідчень свідків.

Крім того, відповідно до п. 11.3. договору, підписані належним чином факсові копії договору мають силу оригіналу.

Підтвердженням наявності факту договоріних відносин між позивачем та відповідачем, а саме договору купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р. є дії відповідача після його укладення.

Так, у відповідності до вимог п. п. 201.1., 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, продавець зобов'язаний надати покупцеві податкову накладну, складену в електронній формі та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Загальні правила реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлені у статті 201 розділу V Податкового кодексу України.

15.07.2015 р. відповідачем було зареєстровано електронну податкову накладну від 10.07.2015 р. № 5 за договором № 42 від 10.07.2015 р.. Дана накладна була доставлена до центрального рівня Державної податкової служби України 15.07.2015 р. о 19.32.56 та прийнята, що підтверджується квитанцією № 1, реєстраційний номер документу - .

Відповідно до редакції ст. 201 Податкового кодексу України, чинній на момент виникнення правовідносин, у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити, як місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товару, опис (номенклатура) товарів та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Вищевказана податкова накладна була відхилена позивачем через невірну вказівку в накладній виду договору, його номеру та дати (квитанція № 1 та повідомлення про результат обробки документа), через що відповідачем у відповідності до вимог податкового законодавства надано розрахунок коригування до вищевказаної податкової накладної № 16 від 16.07.2015 р., в якому вже вірно були зазначені реквізити договору (вид цивільно-правового договору - «договір купівлі-продажу від 07.07.2015 р. № 07/07-15-1»).

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня (п. 201.10. ст. 201 ПК України).

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними, а договір купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р. та додаткова угода № 1 до нього є укладеними та відповідають вимогам норм чинного законодавства України.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 140 901,00 грн. грошових коштів, сплачених за договором купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р., а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «БІОТЕК» суми грошових коштів, сплачених за договором купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р., в розмірі 140 901,00 грн., визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» просить суд стягнути з ТОВ «НВП «БІОТЕК» 14 090,10 грн. штрафу та 7 045,05 грн. пені за невиконання умов договору купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення штрафу, він має бути передбачений законом або договором.

Право учасників господарських відносин встановлювати інші, ніж передбачено ЦК України види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною 2 ст. 546 ЦК України, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України. Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань (постанова Верховного Суду України від 22.11.2010 р. № 14/80-09-2056).

Відповідно до п. 8.2. договору, в разі, якщо передача товару покупцеві була здійснена пізніше строків, вказаних в цьому договорі або в додаткових угодах до нього, постачальник оплачує покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення, але не більше 5 % від загальної вартості непоставленого товару.

Таким чином, вимога позивача про стягнення пені за непоставлення товару впродовж 41 дня з урахуванням обмежень, встановлених п. 8.2. договору, у розмірі 7 045,05 грн. Є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 8.8. договору, за непереоформлення договору на зерновому складі у відповідності до наказу Міністерства аграрної політики України № 661 від 13.10.2008 р., впродовж 1 дня з дати погодження сторонами всіх умов договору або дати, вказаної в додаткових угодах до договору, постачальник сплачує покупцеві штраф в розмірі 10 % від вартості не переоформленого товару.

Пунктом 2. розділу V наказу Міністерства аграрної політики України № 661 від 13.10.2008 р. «Про затвердження Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зерногіереробних підприємствах» (надалі - Інструкція) встановлено порядок переоформлення зерна від одного власника іншому на елеваторі. У відповідності до умов цього порядку переоформлення зерна від одного власника іншому проводиться в їх присутності або в присутності уповноважених ними осіб згідно з заявою власника про переоформлення. У заяві вказуються культура, клас, обсяг переоформлення, реквізити нового власника. До заяви додаються складські документи і доручення, видається наказ керівника зернового складу (форма № 16), складається акт приймання-передавання зерна, який підписується в тристоронньому порядку (перший власник зерна, новий власник зерна і керівник зернового складу), оформляється договір складського зберігання зерна з новим власником. Перед переоформленням зерна перший власник црвинен повністю розрахуватися з підприємством за послуги з приймання, очищення, сушіння та зберігання зерна, вирішити питання щодо використання побічних продуктів і відходів, що належать йому.

Однак, в порушення умов договору переоформлення зерна у відповідності до Інструкції не відбулось, заяви на переоформлення зерна до елеватора надано не було, на вимогу представника позивача відповідач не з'явився, підписати тристоронній акт відмовився.

Таким чином, вимога позивач про стягнення штрафу за невиконання даної умови договору в розмірі 14 090,10 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Таким чином, відповідачем було порушено дві обов'язкові умови договору, такі як поставка товару позивачу на умовах ЕХW - склад gостачальника (ПАТ «НКХП», м. Миколаїв, вул. 1-а Слобідська. 122) та переоформлення зерна у відповідності до вимог Інструкції.

Відповідно до п. 8.9. Договору Постачальник зобов'язаний на протязі 5-ти днів з моменту направлення відповідної вимоги Покупця, сплатити Покупцю штрафні санкції, а також сплатити понесені в зв'язку з цим Покупцем витрати та збитки.

Стосовно вимоги позивача про розірвання спірного договору купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р., то господарський суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Листом Верховного Суду України від 01.02.2014 р. «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» дано наступні роз'яснення.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі № 6-75цс13).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.11.2013 р. у справі № 6-111цс13).

Враховуючи вищенаведене, оскільки непоставка товару за договором купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р. є істотним порушенням зобов'язань за даним договором, через що позивач був значною мірою позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, то господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про розірвання договору купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р., у зв'язку з чим дана вимога підлягає задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «БІОТЕК» підлягають задоволенню повністю.

ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» просить суд стягнути з ТОВ «НВП «БІОТЕК» витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 100 000,00 грн.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті зазначеної норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, якій такі послуги надавались та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія зазначеного Закону України поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, яка є адвокатом, наведено в ст. 2 Закону України «Про адвокатуру», яка зазначає, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

За надання адвокатських послуг, передбачено сплату авансу (ст. 33 Правил адвокатської етики, затверджених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 1 жовтня 1999 року (протокол № 6).

Пунктом 10 Роз'яснення Вищого господарського суду України № 02 5/78 від 04.03.1998 р. зі змінами та доповненнями встановлено, що витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, а саме угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

У даному випадку позивачем надано суду лише копію договору про надання правової допомоги № 02/2015 від 05.08.2015 р., укладений між адвокатом Виговською Л.В. та ТОВ «ВІРТУС КОММОДІТІЗ», та копію свідоцтва про право на зняття адвокатською діяльністю № 4348 від 13.06.2012 р.

Слід відзначити, що статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. Верховний Суд України в постанові від 01.10.2002 у справі № 30/63 чітко зазначив, що в контексті статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Оцінивши надані позивачем документи в їх сукупності, оскільки позивач не надав суду доказів сплати адвокату за послуги, то суд дійшов висновку про необгрунтованість вимог позивача про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката в порядку, передбаченому ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим в задоволенні цієї вимоги відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «БІОТЕК» (04050, м. Київ, вулиця Глибочицька, 17, літ. 1А, корпус 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» (01030, м. Київ, вул. Чапаєва, 4 Б, ) 140 901 (сто сорок тисяч дев'ятсот одну) грн. 00 коп. сплачених за договором коштів, 14 090 (чотирнадцять тисяч дев'яносто) грн. 10 коп. штрафу, 7 045 (сім тисяч сорок п'ять) грн. 05 коп. пені та 3 648 (три тисячі шістсот сорок вісім) грн. 54 коп. витрат на сплату судового збору.

3. Розірвати договір купівлі-продажу № 07/07-15-1 від 07.07.2015 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «БІОТЕК» (04050, м. Київ, вулиця Глибочицька, 17, літ. 1А, корпус 2, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» (01030, м. Київ, вул. Чапаєва, 4 Б, ).

4. Відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «БІОТЕК» (04050, м. Київ, вулиця Глибочицька, 17, літ. 1А, корпус 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРТУС КОММОДІТІЗ» (01030, м. Київ, вул. Чапаєва, 4 Б, ) витрат на сплату послуг адвоката Виговської Л.В. у розмірі 100 000,00 грн.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

6. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 30.11.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина