РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2015Справа №910/23696/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Джі Ел С Транспорт»

до Малого підприємства «Рокада» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 302109,04 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Форостенко О.О. (представник за довіреністю);

від відповідача - Коваль В.В. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги указаного позову, з урахуванням прийнятої судом в порядку ст.ст. 22, 55 ГПК України заяви від 10.11.2015 про зменшення позовних вимог, про стягнення заборгованості та санкцій разом у сумі 302109,04 грн. у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем умов Договору від 18.03.2014 № 012/14 про організацію перевезення автомобільним транспортом у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань оплатити надані послуги.

Відповідач проти позову заперечує, оскільки за його доводами заборгованість відсутня, а натомість наявна переплата. Також Відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені.

У судових засіданнях 12.10.2015 та 28.10.2015 оголошувались перерви.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного 18.03.2014 між Позивачем, як виконавцем, та Відповідачем, як замовником, Договору № 012/14 (далі - Договір), Позивачем було виконано, а Відповідачем прийнято у липні 2014 року послуги перевезення на загальну суму 181658,86 грн., що підтверджується залученими до справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), які підписані представниками сторін, скріплені печатками, зауважень не містять.

Також, 15.07.2014 між сторонами було підписано протокол про виставлення Позивачем та визнання Відповідачем штрафної санкції в сумі 1169,38 грн. у зв'язку з понаднормовим використанням автотранспорту у перевезенні.

За умовами п. 5.2 Договору, оплата за виконані перевезення проводиться протягом 7ми календарних днів з моменту виставлення рахунку. Підставою для виставлення рахунку є підписаний сторонами акт виконаних робіт.

За наведеними вище актами та протоколом Позивачем було виставлено Відповідачу у липні 2014 року чотири рахунки на загальну суму 182828,24 грн., а саме:

- № 659 від 10.07.2014 на суму 53874,74 грн. (до цього рахунку включено штраф);

- № 744 від 24.07.2014 на суму 52515 грн.;

- № 745 від 24.07.2015 на суму 52515 грн.;

- № 746 від 24.07.2014 на суму 23923,50 грн.

Спір у даній справі виник у зв'язку з неналежним, на думку Позивача, виконанням Відповідачем умов Договору щодо оплати по вказаним рахункам, та зокрема оскільки Відповідач на думку Позивача здійснював оплати не за виставленими Позивачем у рахунках реквізитами.

Судом дане питання досліджено, та суд зазначає наступне.

За приписами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У Договорі сторони погодили, що усі розрахунки по Договору відбуваються у національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточні рахунки сторін, або в готівковій формі шляхом видачі з каси. Оплата проводиться на підставі виставлених рахунків-фактур.

Позаяк суду не доведено протилежного, Відповідачем не заперечується отримання вищевказаних рахунків від Позивача та між сторонами склався звичай ділового обороту щодо електронного листування, то судом дата складення кожного з рахунків приймається за дату виставлення їх Відповідачу.

Щодо того, на який саме розрахунковий рахунок та у який банк повинна була здійснюватися Відповідачем оплата, то суд зазначає наступне.

У Договорі сторони не погодили - на який саме рахунок та у якому банку має здійснюватися оплата, та також не вказали, що оплата має здійснюватися тільки (виключно) на певний банківський рахунок вказаний у рахунку на оплату, натомість за умовами Договору сама обставина виставлення рахунку є підставою для початку перебігу встановленого Договором строку, у який Відповідач зобов'язаний здійснити оплату. І щодо цієї оплати, то у п. 5.1 Договору сторони також вказали про здійснення розрахунків через поточні рахунки сторін без указання точного рахунку, та натомість, вказавши на можливість розрахунків за декількома рахунками («…шляхом перерахування грошових коштів на поточні рахунки сторін…»).

Також, із наданих Позивачем та Відповідачем копій рахунків на оплату, платіжних доручень та виписок банку, вбачається існування між сторонами звичаю ділового обороту щодо перерахування Відповідачем коштів на рахунки Позивача, відкриті у банках «Райффайзен Банк Аваль» та «Порто-Франко». Позивачем також було підтверджено приналежність йому цих рахунків. Отже, враховуючи умови Договору та звичаї ділового обороту між сторонами перерахування Відповідачем Позивачу оплат на будь-який з указаних рахунків Позивача, які відкриті у банках «Райффайзен Банк Аваль» та «Порто-Франко», було належним виконанням умов Договору.

При цьому судом враховано, що таке виконання було належним виконанням до 15.10.2014, а саме до дати, коли Позивачем було повідомлено Відповідача, як це передбачено п. 9.6 Договору, про зміну його банківських реквізитів - про закриття рахунку у банку «Порто-Франко». Це повідомлення також за звичаєм ділового обороту між сторонами відбулось лише засобами електронного листування, та датою 15.10.2014. Доказів на спростування цього повідомлення або на доказ ранішого повідомлення про закриття рахунку у банку «Порто-Франко» Позивачем суду надано не було.

Отже, з наданих Відповідачем та не спростованих Позивачем банківських виписок судом встановлено наступні перерахування коштів Відповідачем на рахунки Позивача:

1) в оплату рахунку № 659 від 10.07.2014 на суму 53874,74 грн. перераховано 31.07.2014 суму 149857 грн., отже заборгованість по рахунку відсутня, а прострочення оплати мало місце 13 днів з 18.07.2014 по 30.07.2014;

2) в оплату рахунку № 744 від 24.07.2014 на суму 52515 грн. перераховано 31.07.2014 суму 149857 грн., отже заборгованість по рахунку відсутня, а прострочення не мало місця (переплата після оплати 31.07.2014 рахунків № 659 і №744 становила 43467,26 грн.);

3) в оплату рахунку № 745 від 24.07.2014 на суму 52515 грн. перераховано 04.08.2014 суму 9047,74 грн. У даному випадку суд також враховує, що переплата, яка мала місце по попередньому платежу - 43467,26 грн. була недостатньою для оплати рахунку №745, тому враховуючи відсутність іншого встановленого Договором порядку, з огляду на неповернення цих коштів Позивачем Відповідачу як надмірно перерахованих, та з огляду на положення ст. 534 ЦК України, суд визнає правомірним врахування цієї суми кошів в оплату наступного рахунку № 745, та отже перерахування Відповідачем 04.08.2014 лише різниці у сумі 9047,74 грн., та цим погашенням заборгованості повністю. Отже, прострочення заборгованості в сумі 9047,74 грн. мало місце 3 дні з 01.08.2014 по 03.08.2014, а з 04.08.2014 заборгованість по рахунку № 745 від 24.07.2014 була оплачена повністю;

4) в оплату рахунку № 746 від 24.07.2014 на суму 23923,50 грн. перераховано 11.08.2014 суму 23923,50 грн., отже заборгованість по рахунку відсутня, а прострочення оплати мало місце 10 днів з 01.08.2014 по 10.08.2014.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині основного боргу, оскільки заборгованість була погашена Відповідачем до звернення Позивача до суду з даним позовом, що встановлено вище судом.

Разом із цим, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ст. 193 ГК України, Відповідач був порушником грошового зобов'язання у частині повної та своєчасної оплати по Договору по рахунках:

- № 659 від 10.07.2014 на суму 53874,74 грн. 13 днів з 18.07.2014 по 30.07.2014;

- № 745 від 24.07.2014 на суму 52515 грн., у частині суми 9047,74 грн. 3 дні з 01.08.2014 по 03.08.2014;

- № 746 від 24.07.2014 на суму 23923,50 грн. 10 днів з 01.08.2014 по 10.08.2014.

Однак Позивачем нараховуються Відповідачу суми пені (на підставі п. 6.5 Договору, статей 546, 549 ЦК України, не більше дозволеного законом розміру), втрат від інфляції та 3% річних (ст. 625 ЦК України) у період з 16.08.2014, тобто тоді, коли заборгованості вже була погашена, тому підстави для нарахування були відсутні, і отже в цій частині суд також в позові відмовляє.

У зв'язку з відмовою у позові по суті, підстави для розгляду поданої Відповідачем заяви про застосування строку позовної давності у суду відсутні (її застосування можливе лише за умови визнання вимог позову обгрнтованими).

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України за звернення позивача до суду з даним позовом (з урахуванням заяви про зменш щеня позовних вимог) покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.12.2015

Суддя Сташків Р.Б.