КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р. Справа№ 910/12282/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

від позивача - Фролов А.В.,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перша Українська Страхова»

на рішення господарського суду міста Києва від 08.07.2015 р.

по справі № 910/12282/15 ( суддя - Полякова К.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Перша Українська Страхова» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.07.2015р. у справі № 910/12282/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, публічне акціонерне товариство «Перша Українська Страхова» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 08.07.2015 року у справі № 910/12282/15 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2015р. апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перша Українська Страхова» прийнято до провадження.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015р. змінено склад колегії суддів у зв'язку з перебуванням суддів Кропивної Л.В. та Пашкіної С.А. у відпустці, для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Агрикова О.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015р. апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перша Українська Страхова» прийнято до провадження у визначеному складі суду.

16.09.2015р. у судовому засіданні оголошувалась перерва.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 р. змінено склад колегії суддів у зв'язку з перебуванням суддів Смірнової Л.Г. у відпустці, для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Агрикова О.В., Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015р. апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перша Українська Страхова» прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 р. змінено склад колегії суддів у зв'язку із виходом судді Смірнової Л.Г. з відпустки, а також формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015р. апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перша Українська Страхова» прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення може прийматися тільки тим суддею (суддями), який брав участь у розгляді справи з його початку. В разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п. 9-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 7 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд за власною ініціативою здійснює фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Від позивача через відділ документального забезпечення надійшли наступні клопотання про залучення до матеріалів справи копії ухвали Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015р. по справі №910/24476/14, копії заяви ПАТ «Перша Українська Страхова» до Служби Безпеки України, копії скарги ПАТ «Перша Українська Страхова» до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

01.12.2015р. через відділ документального забезпечення позивач надав заяву разом із флеш-картою з електронними файлами.

У судовому засіданні позивач усно заявив клопотання про самовідвід адвоката.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 своїх представників, чи особисто, в судове засідання не направила.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

За таких обставин, справа розглядається за відсутності представників відповідача, який належним чином повідомлений.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.08.2012р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (наймодавець) та публічним акціонерним товариством «Перша Українська Страхова» (наймач) укладено договір найму (оренди) житлового приміщення, умовами якого регулюються правовідносини, пов'язані із передачею наймодавцем у строкове платне користування (оренду) наймачу житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. /а.с. 10/.

Згідно з п. 1.2. договору квартира, що орендується належить наймодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 20.04.2006р.

Згідно п. 2.1. договору квартира, що орендується здається з метою використання наймачем для проживання Голови наглядової ради наймача ОСОБА_5.

Згідно п. 2.3. договору наймач не має права використовувати квартиру, що орендується з метою, з іншою метою ніж та, що вказана у п. 2.1.договору., а також передачі в суборенду.

Згідно п. 3.1. договору строк найму складає 12 (дванадцять) місяців з 01 квітня 2012р. по 01 серпня 2013р.

Термін оренди може бути змінений лише за взаємною згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього договору. (п. 3.2. договору).

Додатковою угодою №1 від 01.07.2013р. сторони виклали п.3.1. договору у наступній редакції: строк найму складає 24 місяці з 01 серпня 202р. по 01 серпня 2014р. /а.с. 14/.

Передача квартири оформлюється актом прийому-передачі. (п. 1.3. договору.).

По акту приймання-передачі від 01.08.2012р. ФОП ОСОБА_4 передала ПАТ «Перша Українська Страхова» в оренду житлове приміщення, разом із майном, що знаходиться в ній. /а.с. 15/.

Згідно п. 4.1. договору орендна плата за договором складає 12 632,00грн. за кожний день повний місяць оренди.

Додатковою угодою №1 від 01.07.2013р. сторони вирішили п. 4.1. договору викласти у наступній редакції: орендна плата за договором складає 10 000,00грн. за кожен повний місяць оренди.

Договір може бути розірваний в односторонньому порядку у письмовому виді за 30 днів до дати розірвання у випадку, якщо одна із сторін систематично порушує умови Договору; якщо затримується сплата орендної плати за Договором на строк більше ніж 30 календарних днів. (п. 8.2. договору).

Згідно п. 8.3. договору про дострокове розірвання договору сторона - ініціатор письмово повідомляє другу сторону за 30 днів до дати розірвання.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що ОСОБА_5 являється зловмисником та об'єднався з ФОП ОСОБА_4 для здійснення злочину відносно ПАТ «Перша Українська Страхова» та заволодіння коштами товариства, а ОСОБА_4 ввела в оману стосовно істинності своїх намірів, а тому в порядку ст. 230 Цивільного кодексу України позивач просить суд визнати договір найму (оренди) житлового приміщення від 01 серпня 2012р. та додаткову угоду до нього від 01 липня 2013р. укладені між ФОП ОСОБА_4 та ПАТ «Перша Українська Страхова».

Відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Під насильством розуміється фізичний або психологічний вплив на особу, представника сторони правочину або його близьких з метою спонукання його до вчинення правочину.

Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Судом встановлено, що спірні договір та додаткова угода підписана з боку ПАТ «Перша Українська Страхова» головою правління Фроловим А.В., а з боку наймодавця особисто ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013р. вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_5 не є Головою наглядової ради ПАТ «Перша Українська Страхова», а протоколи загальних зборів про обрання голови наглядової ради, на думку позивача, підроблені ОСОБА_5, отже є фіктивними.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На підтвердження позовних вимог позивачем надані численні звернення, скарги, заяви про злочин до правоохоронних органів, органів прокуратури.

Доказів реагування, або доказів, які свідчили про наявність обману під час укладення спірних правочинів, матеріали даної справи не містять.

Посилання апелянта на лист № 54/2068 від 07.04.2014 р. начальника Печерського РУ ГУМВС України в місті Києві В.В.Бондаренко про те, що слідчим СВ Печерського РУ ГУМВС України в місті Києві внесено запис до єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0001802 від 03.04.2014р. судом до уваги взяте бути не може, оскільки внесення запис до єдиного державного реєстру досудових розслідувань не є рішенням компетентного органу, яке підтверджує вчинення злочину.

Так само в матеріалах справи відсутні докази оскарження у встановленому законодавством порядку протоколів загальних зборів, які позивач вважає підробленими.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В порушення вищезазначених норм, позивачем не наведено та не доведено належними та допустимими доказами підстав для визнання спірних правочинів недійсними в порядку ст. 230 Цивільного кодексу України.

Численні скарги та заяви є лише домислами позивача і не можуть слугувати належними доказами.

Підтримуючи апеляційну скаргу, позивач просив суд визнати недійсними спірні правочини, з посиланням на ст.ст. 229, 230, 235 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Положення частини четвертої статті 22, які встановлюють строки зміни позивачем предмета або підстави позову визнано конституційними згідно з рішенням Конституційного суду №17-пр/2011 від 13.12.2011р.

Київський апеляційний господарський суд наголошує, що приписи частини четвертої статті 22 ГПК не застосовуються під час розгляду справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій. (п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Таким чином, доводи апелянта про застосування до даних правовідносин ст.ст. 229, 235 Цивільного кодексу України судом до уваги не приймається.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 08.07.2015р. у справі №910/12282/15.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 08.07.2015р. у справі №910/12282/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/12282/15 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Л.В. Кропивна

Л.Г. Смірнова