ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.11.2015р. Справа № 905/2578/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Паюновій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-промислова група «Донпроменерго», м. Маріуполь, Донецька область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м. Краматорськ, Донецька область

про стягнення 385 602 грн. 12 коп.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю від 02.10.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю №121114-12/63 від

12.11.2014р.

ОСОБА_3 представник за довіреністю №181114-4/63 від

18.11.2014р.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 26.11.2015р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 312) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-промислова група «Донпроменерго», м. Маріуполь, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м. Краматорськ, Донецька область, про стягнення заборгованості за договором №280214-13Д1.1/66И від 28.02.2014 року на поставку та монтаж товарів у сумі 273 062 грн. 04 коп., пеню у сумі 44 788 грн. 82 коп., 3% річних у сумі 5 572 грн. 23 коп., інфляційних втрат у сумі 62 179 грн. 03 коп., а всього 385 602 грн. 12 коп.

Ухвалою суду від 09.10.2015р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 22.10.2015р. Ухвалою суду від 22.10.2015р. розгляд справи відкладено на 05.11.2015р.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 05.11.2015р. по 26.11.2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за вказаним договором щодо оплати вартості виконаних робіт. Нормативно позивні вимоги обґрунтовані ст.ст. 509, 526, 530, 612, 625, 837, 853, 854 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 231 Господарського кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях 22.10.2015р., 05.11.2015р. та 26.11.2015р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в обґрунтування своїх вимог посилався на укладання договору №280214-13Д1.1/66И від 28.02.2014 року із відповідачем, невиконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості підрядних робіт, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних, інфляційних витрат, пені.

Представник відповідача у судових засіданнях 22.10.2015р., 05.11.2015р. та 26.11.2015р. заперечував проти задоволення позовних вимог, відзив на позов не надав, в усній формі повідомив, що договір №280214-13Д1.1/66И від 28.02.2014 року, акти за цим договором та інші документи знищені під час проведення антитерористичної операції, жодних доказів на підтвердження цього суду не надав, 26.11.2015р. через канцелярію господарського суду Донецької області надав заперечення по справі, у яких зазначив, що позивачем не надано доказів належного виконання своїх обовязків за договором. Через канцелярію господарського суду Донецької області представником відповідача надані заперечення по справі та клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго», м. Краматорськ, Донецька область (далі Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-промислова група «Донпроменерго», м. Маріуполь, Донецька область (далі Постачальник) був укладений Договір №280214-13Д1.1/66И від 28.02.2014 року (далі за текстом Договір), за умовами якого Постачальник зобовязується у 2014 році поставити Покупцю товари з наступним монтажем, зазначені в Спецтфікації (додатки №1,2 до Договору), а Покупець прийняти і оплатити вказані у Додатках № 1, 2 змонтовані товари (надалі - Товар.

Відповідно до п. 3.1 Договору, ціна договору становить 1 613 817 грн. 52 коп., у т.ч. ПДВ 268 969 грн. 59 коп.

Як визначено п. 4.1 договору, розрахунки проводяться шляхом: оплати Покупцем після предявлення Постачальником рахунку на оплату Товару протягом 90 (девяносто) календарних днів з дати поставки Товару (без передплати); оплата за монтажно-налагоджувальні роботи протягом 90 (девяносто) календарних днів з дати підписання Сторонами актів приймання виконаних робіт.

Згідно п. 10.1, Договір набирає чинності з дати його підписання обома Сторонами і діє до 31.12.2014р.

На виконання умов зазначеного договору позивач поставив відповідачу товар відповідно до специфікації №1 до договору від 28.02.2014р. на загальну суму 1 302 242 грн. 40 коп., належним чином засвідчена копія якої міститься у матеріалах справи.

Факт поставки товару та, відповідно, факт її прийняття з боку відповідача, Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго», підтверджується видатковою накладною №73 від 01.07.2014р. на суму 1 302 242 грн. 40 коп.,рахунком на оплату №73 від 01.07.2014р., товарно-транспортною накладною від 02.07.2014р., належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи, з відмітками про отримання - підписами уповноважених осіб. Означені накладні підписані сторонами без заперечень.

Факт виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань щодо монтажу поставленого товару за Договором №0Д1.1/66И від 28.02.2014 року на суму 273 062 грн. 04 коп., підтверджується наступними актами форми КБ-2В:

- акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014р. від 26.12.2014р. на суму 51 658 грн. 80 коп., у т.ч. ПДВ 8 609 грн. 80 коп.;

- акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014р. від 26.12.2014р. на суму 51 736 грн. 57 коп., у т.ч. ПДВ 8 622 грн. 76 коп.;

- акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014р. від 26.12.2014р. на суму 42 416 грн. 66 коп., у т.ч. ПДВ 7 069 грн. 44 коп.;

- акт № 4 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014р. від 26.12.2014р. на суму 42 416 грн. 66 коп., у т.ч. ПДВ 7 069 грн. 44 коп.;

- акт № 5 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014р. від 26.12.2014р. на суму 42 416 грн. 66 коп., у т.ч. ПДВ 7 069 грн. 44 коп.;

- акт № 6 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014р. від 26.12.2014р. на суму 42 416 грн. 69 коп., у т.ч. ПДВ 7 069 грн. 45 коп.

Вказані акти підписані повноважними представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

Факт виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань за Договором №280214-13Д1.1/66И від 28.02.2014 року на загальну суму 1 575 304 грн. 44 коп., підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків станом за період з 01.01.2013р. по 03.04.2015р., підписаного обома сторонами, згідно якого позивачем виконано робіт на загальну суму 1 575 304 грн. 44 коп., а відповідачем у свою чергу оплачено робіт на загальну суму 1 302 242 грн. 40 коп.

На виконання умов договору за наслідками господарських операцій позивачем складені податкові накладні, які містяться у матеріалах справи.

В свою чергу, замовником в якості сплати вартості виконаних робіт на користь підрядника були перераховані грошові кошти у сумі 1 302 242 грн. 40 коп. Перерахування проводилось шляхом безготівкового переказу, що підтверджується наступними банківськими виписками з особового рахунку позивача:

- виписка по особовому рахунку № 0257 за 24.09.2014р., оплата на суму 792 646 грн. 27 коп.

- виписка по особовому рахунку № 0257 за 28.10.2014р., оплата на суму 509 596 грн. 13 коп.

Відповідач в порушення умов Договору роботи оплатив не в повному обсязі.

Таким чином, судом встановлено, що зобовязання з оплати вартості виконаних робіт за договором відповідачем не виконані, вартість робіт у розмірі 273 062 грн. 04 коп. станом на час розгляду справи не сплачена.

Згідно із ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав у відповідача для ухилення від виконання свого обовязку за договором стосовно оплати поставленого товару та виконаних робіт, як це визначено п. 4.1 договору: оплати Покупцем після предявлення Постачальником рахунку на оплату Товару протягом 90 (девяносто) календарних днів з дати поставки Товару (без передплати); оплата за монтажно-налагоджувальні роботи протягом 90 (девяносто) календарних днів з дати підписання Сторонами актів приймання виконаних робіт.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається здійснення відповідачем розрахунку з позивачем впродовж вказаного строку, що призвело до порушення відповідачем зобовязання з оплати робіт як боржником, який прострочив виконання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України.

Таким чином, граничним строком оплати виконаних робіт, встановленим п.4.1 договору, за грудень 2014р. згідно з актами підписаними 26.12.2014р. є 26.03.2015р. та згідно з видатковою накладною №73 є 29.09.2014р.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором №280214-13Д1.1/66И від 28.02.2014 року на поставку та монтаж товарів у сумі 273 062 грн. 04 коп. обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період з 30.09.2014р. по 27.10.2014р. у сумі 1 824 грн. 17 коп. за несвоєчасно сплачений товар за видатковою накладною №73 від 01.07.2014р. на суму 792 646 грн. 27 коп., оцінюючи правомірність нарахування яких суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Фактично розмір 3% річних за несвоєчасно сплачений товар за видатковою накладною №73 від 01.07.2014р. на суму 792 646 грн. 27 коп. за період з 30.09.2014р. по 27.10.2014р. складає 1 824 грн. 17 коп. , у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані інфляційні втрати за несвоєчасно сплачений товар за видатковою накладною №73 від 01.07.2014р. на суму 792 646 грн. 27 коп. за жовтень 2014р. у розмірі 19 023 грн. 51 коп.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за вказаний період, суд дійшов висновку, що він є методологічно та арифметично невірним, оскільки в розрахунках позивача період нарахування не відповідає вимогам п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення та ст.ст. 17, 18 Закону України Про інформацію використовується те є офіційним індекс, розрахований Державною службою статистики України, який наводиться з одним десятковим знаком після коми.

На підставі цього суд зробивши розрахунок інфляційних втрат дійшов висновку щодо відсутності підстав задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних за несвоєчасно сплачений товар за видатковою накладною №73 від 01.07.2014р. на суму 792 646 грн. 27 коп. за період з 30.09.2014р. по 27.10.2014р.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню за період з 30.09.2014р. по 27.10.2015р. у сумі 7 600 грн. 72 коп. за несвоєчасно сплачений товар за видатковою накладною №73 від 01.07.2014р. на суму 792 646 грн. 27 коп., виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, оцінюючи правомірність нарахування якої суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Аналогічні норми містяться в ст. 549 Цивільного кодексу України, згідно з якими штрафом/пенею визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема, в разі прострочення виконання.

Пунктом 8.2 Договору №280214-13Д1.1/66И від 28.02.2014р. передбачено, що у разі порушення Покупцем строку оплати Товару, передбаченого в пункті 4.1 розділу 4 Договору Покупець виплачує Постачальнику пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, яка діє на період за який нараховується пеня за кожен день такого прострочення.

Разом з тим, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Фактично розмір пені за несвоєчасно сплачений товар за видатковою накладною №73 від 01.07.2014р. на суму 792 646 грн. 27 коп. за період з 30.09.2014р. по 27.10.2014р. дорівнює 7 600 грн. 72 коп., з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім стягнення основної заборгованості позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 3 748 грн. 06 коп. за прострочення оплати виконаних робіт, оцінюючи правомірність нарахування яких суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі вказаної норми закону нараховані та заявлені до стягнення 3% річних за період з 27.03.2015р. по 09.09.2015р. у сумі 3 748 грн. 06 коп.

Перевіривши розрахунок 3% річних за період з 27.03.2015р. по 09.09.2015р., суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є арифметично невірним з огляду на те, що розрахунок 3% річних здійснюється за кожним актом виконаних робіт окремо.

Фактично розмір 3% річних за період з 27.03.2015р. по 09.09.2015р. складає 3 770 грн. 51 коп., у звязку з чим, позовні вимоги у сумі 3 748 грн. 06 коп. підлягають задоволенню.

Позивачем також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані інфляційні втрати за прострочення оплати вартості робіт за період з квітень 2015р. по липень 2015р. у розмірі 43 155 грн. 52 коп.

Відповідає до вимог п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та ст.ст. 17, 18 Закону України «Про інформацію» використовується те є офіційним індекс, розрахований Державною службою статистики України, який наводиться з одним десятковим знаком після коми.

На підставі цього суд зробивши розрахунок інфляційних втрат дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних, обчислених:

- з квітня 2015 року по липень 2015 року відносно заборгованості у сумі 43 155 грн. 52 коп.

Фактично розмір інфляційних втрат дорівнює 43 155 грн. 52 коп. на підставі чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню за період з 27.03.2015р. по 09.09.2015р. у сумі 37 188 грн. 10 коп., виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, оцінюючи правомірність нарахування якої суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Аналогічні норми містяться в ст. 549 Цивільного кодексу України, згідно з якими штрафом/пенею визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема, в разі прострочення виконання.

Пунктом 8.2 Договору №280214-13Д1.1/66И від 28.02.2014р. передбачено, що у разі порушення Покупцем строку оплати Товару, передбаченого в пункті 4.1 розділу 4 Договору Покупець виплачує Постачальнику пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, яка діє на період за який нараховується пеня за кожен день такого прострочення.

Разом з тим, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Фактично розмір пені за період з 27.03.2015р. по 09.09.2015р. дорівнює 37 413 грн. 26 коп., з огляду на що позовні вимоги у сумі 37 188 грн. 10 коп. підлягають задоволенню.

Розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені було здійснено за допомогою програмного забезпечення «Ліга Закон».

Крім того, відповідачем надано клопотання про продовження розгляду справи на 15 днів. Згідно з п.3.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року, чи є той чи інший випадок винятковим, вирішує суд з урахуванням конкретних обставин даної справи, в тому числі її складності, кількості учасників судового процесу, значного обсягу доказів, які підлягають збиранню та оцінці, тощо. Судом у задоволенні клопотання відповідача відмовлено, оскільки обставини викладені у клопотанні не є винятковими, розгляд справи неодноразово відкладався, відповідачу неодноразово надавалась можливість ознайомитись з матеріалами справи, у зв'язку з чим вбачається достатня кількість часу для підготовки заперечень.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись Законом України Про індексацію грошових доходів населення, ст.ст. 17, 18 Закону України Про інформацію ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 530, ст.ст. 546, 549, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України; ч. 1, 7 ст. 193, ч.1 ст.230, ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Островського, буд. 8, ідентифікаційний код 00131268) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-промислова група «Донпроменерго» (87518, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, буд. 72, ідентифікаційний код 37604038) заборгованість за договором підряду №280214-13Д1.1/66И від 28.02.2014р. у сумі 273 062 грн. 04 коп., 3% річних у сумі 5 572 грн. 23 коп., інфляційні втрати у сумі 43 155 грн. 52 коп., пені у сумі 44 788 грн. 82 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 5 498грн. 68 коп.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-промислова група «Донпроменерго» інфляційних втрат у сумі 19 023 грн. 51 коп. відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 26.11.2015р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.12.2015р.

Суддя Ю.С. Мельниченко