ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р.Справа № 922/5981/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Публічне акціонерне товариство "Харківміськгаз", м. Харків
до Субєкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1, м. Харків
про зобов'язання виконати умови договору
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, за дов. № 03/3426 від 30.12.2014 року,

відповідача - не з'явився

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Харківміськгаз", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, про зобов'язання виконати п. 2.4 договору № 369ЄС про експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 01 жовтня 2013 року шляхом підписання актів наданих послуг (робіт) за ІІІ квартал 2014 року - акт від 30 вересня 2014 року; за IV квартал 2014 року - акт від 31 грудня 2014 року; за І квартал 2015 року - акт від 31 березня 2015 року; за ІІ квартал 2015 року - акт від 30 червня 2015 року в редакції ПАТ "Харківміськгаз" та повернути йому один примірник кожного акта. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 1 218,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за типовим договором № 369ЄС на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власником та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) від 01 жовтня 2015 року щодо підписання актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 листопада 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/5981/15 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 30 листопада 2015 року.

В призначене судове засідання 30 листопада 2015 року з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач свого повноважного представника в судове засідання не направив, витребувані судом документи не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр. 25).

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не зявилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлення суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважаються, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Так, процесуальні документи у даній справі (ухвала суду про порушення провадження у справі) направлялися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних документів.

Таким чином, суд вважає, що сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але відповідач не зявився у засідання суду, водночас судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали ( пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи

Так, наявна в матеріалах справи ухвала суду про порушення провадження у справі свідчить, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

В судовому засіданні 30 листопада 2015 року представник позивача не вияв наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 жовтня 2013 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено типовий договір № 369ЄС на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами).

Відповідно до п. п. 1.1, 1.3 договору, за цим договором замовник передає виконавцю в експлуатацію складові Єдиної газотранспортної системи, які безпосередньо приєднані до газових мереж виконавця, який є газорозподільним підприємством, та використовуються для забезпечення розподілу природного газу (договір укладається з газорозподільним підприємством), або які призначені для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам (договір укладається з газорозподільним підприємством), або які призначені для транзитного, міждержавного, міжрегіонального транспортування природного газу (договір укладається з газотранспортним підприємством). Надання послуг з експлуатації об'єкта включає здійснення виконавцем комплексу технічних заходів, необхідних для забезпечення розподілу (транспортування) природного газу, виконання робіт з технічного обслуговування, огляду, обстеження та поточного ремонту, в строки та порядку, що передбачені цим договором та чинним нормативно-правовими актами (послуги (роботи)).

Вартість послуг (робіт) визначається сторонами відповідно до переліку послуг (робіт) з експлуатації обєкта газопостачання, що надаються виконавцем замовнику та становить 633,88 грн., крім того ПДВ 126,78 грн. (п. 2.1 договору). Замовник сплачує виконавцю вартість послуг (робіт) з експлуатації обєкта замовника, визначену в п. 2.1 цього розділу, на поточний рахунок виконавця з врахуванням ПДВ в такому порядку: до 5 числа поточного місяця - рівними частинами від суми, зазначеної в п. 2.1 з урахуванням ПДВ. Остаточний розрахунок за послуги, надані за квартал, проводиться на підставі акта виконаних робіт до 10 числа місяця наступного за звітним кварталом. Фактичні обсяги наданих послуг (робіт) оформлюються щокварталу актом наданих послуг (робіт), який складається та подається виконавцем на розгляд замовника у двох примірниках. Замовник зобов'язується протягом 5 днів від дати передачі актів наданих послуг (робіт) підписати їх та повернути один примірник кожного акта виконавцю або надати в письмовій формі мотивовану відмову підписання такого акта. У випадку неповернення замовником акта наданих послуг (робіт) та ненаданні обґрунтованих заперечень щодо нього у визначений строк, цей акт вважається погодженим замовником в редакції виконавця. Остаточний розрахунок за послуги (роботи), визначені пунктом 2.3 цього розділу, а також за надання додаткових послуг (робіт) власнику, пов'язаних з експлуатацією об'єкта здійснюється не пізніше п'яти календарних днів після підписання акта наданих послуг (робіт) на підставі розрахунку виконавця (п. п. 2.2, 2.4, 2.5 договору).

Згідно п. 6.1 договору, цей договір є укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 30 вересня 2014 року. Якщо протягом 1 місяця до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявляє про припинення його дії, цей договір вважається укладеним на такий самий новий строк та на тих самих умовах.

Як стверджує позивач у позовній заяві, ним неодноразово направлялися на адресу відповідача претензії з вимогою підписання актів здачі-приймання виконаних робіт, втім дані претензій відповідачем залишені без відповіді, акти без підпису, що й стало підставою для позивача звернутися з позовом до суду про зобов'язання виконати умови договору, а саме підписати акти наданих послуг (робіт).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як стверджує позивача у своїй позовній заяві, відповідачем порушено п. 2.4 типового договору № 369ЄС на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) від 01 жовтня 2015 року, а саме не підписання відповідачем актів здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) та ненадання мотивованої відмови від їх підписання фактично позбавляє позивача права в подальшому стягнення з відповідача коштів за виконані послуги (роботи).

Втім, дане твердження позивача спростовується п. 2.4 вказаного договору, в якому (п. 2.4 договору) сторонами узгоджено випадки за якими акт вважається погодженим замовником (відповідачем у даній справі) в редакції виконавця (позивача у даній справі) - "у випадку неповернення замовником акта наданих послуг (робіт) та ненадання обґрунтованих заперечень щодо нього у визначений строк, цей акт вважається погодженим замовником в редакції виконавця". Тобто сторонами умовами договору передбачено, що у разі неповернення (не підписання) відповідачем актів, за умови ненадання обґрунтованих заперечень щодо акту (актів) у визначений 5-ти денний строк від дати передачі акту (актів), акт вважається погодженими замовником в редакції виконавця і, відповідно п. 2.2 договору є підставою для проведення розрахунків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Враховуючи вище викладене та той факт, що не підписання відповідачем актів здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) не є порушенням з його боку прав і охоронюваних законом інтересів позивача, з огляду на те, що дані акти вважаються погодженими відповідачем в силу умов п. 2.4 типового договору № 369ЄС на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) від 01 жовтня 2015 року, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 174, 193 ГК України, ст. ст. 6, 11, 509, 526, 626, 627, 628, 629 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 04.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/5981/15