номер провадження справи 12/1/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015 Справа № 908/200/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі колегії суддів: головуючий суддя Смірнов О.Г., судді Сушко Л.М., Топчій О.А.,

за участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/200/15-г

за позовом: ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, м. Мелітополь

до відповідача: ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан, с. Приазовське

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 особа ОСОБА_4, м. Запоріжжя

про стягнення 123356,59 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2, паспорт серія СЮ № 122244,

ОСОБА_5, договір про надання юридичних послуг № 4/15 від 10.11.15 р., свідоцтво № 904 від 28.10.11 р., адвокат

від відповідача ОСОБА_6, довіреність від 20.01.15 р.

від третьої особи ОСОБА_4, паспорт серія СВ № 828412

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Запорізької області № 01-04/483/15 від 12.11.2015 року справу № 908/200/15-г передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Смірнов О.Г., судді Сушко Л.М., Топчій О.А.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 25.11.2015 року згідно вимог ст. 77 ГПК України була оголошена перерва до 01.12.2015 року без винесення процесуального документу суду, за наслідком якого був складений протокол відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 особа підприємець ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан про стягнення заборгованості за договором поставки №1/06/11 від 29.06.2011 року в розмірі 86413,06 грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі 66300,00 грн., інфляційних витрат в розмірі 14151,55 грн., трьох процентів річних в розмірі 5961,51 грн.

02.02.2015 року на адресу суду від відповідача у справі надійшла заява згідно ст. 22 ГПК України, в якій останній просить дозволити ознайомитися з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів з ТОВ СП «Тітан».

09.02.2015 року на адресу суду від відповідача у справі ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 (позивач за первісним позовом) та до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.02.2015 року на підставі ст. ст. 60, 63 ГПК України вказана зустрічна позовна заява була повернута ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан без розгляду.

10.02.2015 року на адресу суду від позивача надійшла заява, згідно з якою останній на виконання вимог ухвали суду від 12.01.2015 року просить долучити в якості доказів до матеріалів справи витребувані документи.

10.02.2015 року до суду від відповідача - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан надійшли заперечення на позовну заяву в порядку ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає, що між ним та ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_4 29.06.2011 року був укладений договір № 1/06/11 поставки жатки ПЗС-12, переобладнаної на зернозбиральний комбайн «Джон Дир» W650 (2011 року випуску) в комплекті з візком для перевозки жатки в кількості 1 одиниця (далі - Товар), за умовами якого ТОВ СП «Тітан» повинен був отримати у ФОП ОСОБА_4 товар, оплатити його та використовувати в своїй діяльності. При цьому вказує, що ФОП ОСОБА_4 ввів в оману ТОВ СП «Тітан», представившись дилером Херсонського машинобудівного заводу і гарантувавши якість поставленого товару, оскільки в перший день експлуатації товар вийшов з ладу, а після звернення листом № 53 від 30.05.2012 року до Херсонського машинобудівного заводу отримано відповідь № 01/426 від 10.07.2012 року про те, що ФОП ОСОБА_4 ніколи не був дилером заводу та вказаний товар завод ніколи останньому не продавав. Разом з тим, відповідач зазначає, що направлена ним претензія № 79 від 25.07.2012 року ФОП ОСОБА_4 з проханням забрати неякісний товар та повернути сплачену суму за товар в розмірі 1547000,00 грн. і транспортні витрати з його доставки в сумі 2640,00 грн., до теперішнього часу залишена без відповіді та задоволення. Поряд з цим відповідач вказує, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, мотивуючи свою позицію наступним:

- згідно з п. 12.5. договору № 1/06/11 від 29.06.2011 року ТОВ СП «Тітан» та ФОП ОСОБА_4 погодились, що текст договору, будь-які матеріали, інформація та відомості, що стосуються договору, є конфіденційними і не можуть передаватися третім особам без попередньої письмової згоди другої сторони договору;

- ФОП ОСОБА_4 не попередив, не спитав згоди ТОВ СП «Тітан» на укладення договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року та в порушення пункту 12.5. договору № 1/06/11 від 29.06.2011 року уклав вказаний договір про відступлення права вимоги з ФОП ОСОБА_2, передавши останньому по акту прийому-передачі від 05.09.2012 року усі документи в оригіналі;

- зазначає, що ч. 3 ст. 512 ЦК України забороняє заміну кредитора у зобовязанні, якщо це встановлено договором або законом, тобто сторони договору є вільними у включенні в зміст договору умови про заборону заміни кредитора, в такому випадку кредитор за договором не вправі передавати свої права іншій особі;

- відповідно до ст. 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобовязаннях, нерозривно повязаних з особою кредитора;

- за умовами укладеного договору поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року гарантійне обслуговування товару повинно здійснюватися ФОП ОСОБА_4, втім невідомо хто буде відповідати за неякісну поставку товару за договором відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року;

- вказує, що ч. 1 ст. 527 ЦК України формулює правило, відповідно до якого боржник зобовязаний особисто виконати зобовязання, а інша сторона повинна особисто прийняти виконання, але інше може бути встановлене не тільки законом, а і договором. З врахуванням викладеного відповідач зазначає, що змушений звернутися до суду із зустрічною позовною заявою про визнання договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року недійсним, а у позовних вимогах у даній справі просить відмовити повністю.

10.02.2015 року на адресу суду від позивача надійшла заява про надання матеріалів справи для ознайомлення та зняття фотокопій.

Вказане клопотання позивача було задоволено, про що свідчить його підпис на вказаній заяві про ознайомлення з матеріалами справи 19.02.2015 року.

До суду, в порядку ст. 79 ГПК України, 26.02.2015 року надійшла заява відповідача у справі - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан, про зупинення провадження у справі № 908/200/15-г, яка мотивована тим, 20.02.2015 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_4 та до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року. При цьому відповідач наголошує, що 23.02.2015 року ухвалою Господарського суду Запорізької області порушено провадження у справі № 908/1109/15-г за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_4 та до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року. Оскільки спір про недійсність договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року прямо впливає на результат вирішення даної справи, відповідач наполягає на зупиненні провадження у справі № 908/200/15-г до закінчення розгляду по суті господарським судом справи № 908/1109/15-г.

03.03.2015 року позивач звернувся до суду, згідно ст. ст. 22, 66, 67 ГПК України, із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на всі грошові кошти ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан в межах суми 88240,06 грн., що складається з суми позову в розмірі 86413,06 грн. та судового збору в розмірі 1827,00 грн., які знаходяться на поточному рахунку № 2362, відкритому у Публічному акціонерному товаристві Банк Форум м. Маріуполя, МФО 322948 та всіх інших виявлених рахунках в ході виконавчого провадження по виконанню ухвали суду про забезпечення позову. Втім, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.03.2015 року відмовлено у задоволенні вказаної заяви.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.03.2015 року судом задоволено клопотання відповідача та зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан про стягнення заборгованості за договором поставки №1/06/11 від 29.06.2011 року в розмірі 86413,06 грн. до розгляду повязаної з нею справи № 908/1109/15-г.

Разом з тим, вказаною ухвалою господарського суду на підставі ст. 27 ГПК України до участі у справі залучено ОСОБА_1 особу ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

До суду 06.05.2015 року надійшло клопотання позивача у справі ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 про поновлення провадження у справі № 908/200/15-г, за замістом якого вбачається, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.03.2015 року припинено провадження у справі № 908/1109/15-г за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Тітан до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_4 та до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 про визнання договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року недійсним на підставі п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України. При цьому позивач вказує, що станом на 14.04.2015 року апеляційна скарга про перегляд ухвали суду від 31.03.2015 року у справі № 908/1109/15-г до суду не надходила, отже вказана ухвала набрала законної сили. Просить у звязку із усуненням обставин, які зумовили зупинення провадження, поновити провадження у справі № 908/200/15-г, про що винести відповідну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 18.05.2015 року провадження у справі № 908/200/15-г поновлено та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 04.06.2015 року о 10:45.

02.06.2015 року на адресу суду від третьої особи у справі - ОСОБА_1 особи ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи, призначеного на 04.06.2015 року о 10:45, на строк після 20.06.2015 року, яка мотивована перебуванням останнього на лікуванні та неможливістю у звязку з цим використати свої права на захист законних інтересів. В підтвердження вказаних обставин третя особа надала суду копію листка непрацездатності №АГВ 381551 від 29.05.2015 року.

04.06.2015 року на адресу суду від позивача надійшла заява, в якій останній у звязку з участю свого адвоката ОСОБА_7 у судовому засіданні в м. Дніпропетровськ, та перебуванням третьої особи ОСОБА_4 на лікуванні просить відкласти розгляд справи, призначивши судове засідання після 20.06.2015 року.

На адресу суду, в порядку ст. 79 ГПК України, 04.06.2015 року надійшло клопотання відповідача у справі - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан про зупинення провадження у справі № 908/200/15-г, яке мотивовано тим, що ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан звернулося до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 особи ОСОБА_4 та до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року. При цьому відповідач наголошує, що 27.04.2015 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження у справі № 335/3459/15-ц за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан до ОСОБА_4 та до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року та призначено її до розгляду в судовому засіданні. При цьому, до вказаного клопотання надано повістку про виклик ТОВ СП Тітан до вказаного суду в судове засідання на 19.06.2015 року о 14:00 у справі № 335/3459/15-ц. Оскільки спір про недійсність договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року прямо впливає на результат вирішення даної справи, відповідач наполягає на зупиненні провадження у справі № 908/200/15-г до закінчення розгляду по суті Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя справи № 335/3459/15-ц.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.06.2015 року судом задоволено клопотання відповідача та зупинено провадження у справі № 908/200/15-г за позовом ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан про стягнення заборгованості за договором поставки №1/06/11 від 29.06.2011 року в розмірі 86413,06 грн. до розгляду повязаної з нею справи № 335/3459/15-ц.

До суду 03.11.2015 року надійшло клопотання позивача у справі ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 про поновлення провадження у справі № 908/200/15-г за змістом якого вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2015 року у справі № 335/3459/15-ц у задоволенні позову ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Тітан до ОСОБА_4 та до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 про визнання договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року недійсним відмовлено. Разом з тим позивач повідомляє, що ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28.10.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Тітан на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2015 року у справі № 335/3459/15-ц відхилено, а вказане рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя залишено без змін. Просить у звязку із усуненням обставин, які зумовили зупинення провадження, поновити провадження у справі № 908/200/15-г, про що винести відповідну ухвалу. Разом з тим долучив до вказаного клопотання судову практику щодо вирішення аналогічної справи за його позовом.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.11.2015 року провадження у справі № 908/200/15-г поновлено та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 12.11.2015 року о 12:30.

12.11.2015 року на адресу суду від відповідача у справі надійшли заперечення на позовну заяву, в яких останній проти позову заперечує повністю, обґрунтовуючи свою позицію наступним:

- вказує, що між відповідачем та ФОП ОСОБА_4 виник конфлікт по договору поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року, а саме: ФОП ОСОБА_4 поставив відповідачу неякісний товар, не забезпечив гарантійне обслуговування поставленого товару, отримав за поставлений неякісний товар суму 154700,00 грн. і зник, припинивши підприємницьку діяльність 11.12.2012 року;

- відповідач не міг знайти ФОП ОСОБА_4 до 2015 року і тільки у судовому засіданні 31.03.2015 року у справі № 908/1109/15-г отримав інформацію про те, що ФОП ОСОБА_4 не є субєктом підприємницької діяльності та не буде відповідати в частині невиконання умов поставки неякісного товару за договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року;

- ФОП ОСОБА_4, порушуючи норми законодавства України, а саме ст. 51, 52 ЦК України та ст. 127 ГК України, маючи відповідні зобовязання за договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року, 11.12.2012 року припинив підприємницьку діяльність, як субєкт підприємницької діяльності, не відповів не на одну претензію відповідача;

- ФОП ОСОБА_4 передав позивачу усі документи за договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року в оригіналі, чим на думку відповідача порушив його законні права, гарантовані ст. ст. 175, 193, 194 ГК України та ст. ст. 11, 12, 509 ЦК України;

- звертає увагу суду на те, що позивачем у справі в господарський суд заявлений позов на підставі договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року, згідно з п. п. 2.1., 2.2. якого за передане право вимоги до Боржника за основним договором ОСОБА_8 кредитор сплачує Первісному кредитору суму 86413,06 грн., ОСОБА_8 кредитор зобовязується перерахувати платіжним дорученням на поточний рахунок Первісного кредитора грошову суму 86413,06 грн. у строк до 15.07.2015 року;

- зазначає, що із змісту договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року виходить, що ФОП ОСОБА_4 та позивач 01.09.2012 року знали, що будуть звертатися до суду в січні місяці 2015 року саме про стягнення зазначеної суми 86413,06 грн. і тому ФОП ОСОБА_4 припинив підприємницьку діяльність і в теперішній час працює державним службовцем, то яким чином він зможе отримати сьогодні від позивача зазначену суму? Просить позовні вимоги залишити без задоволення.

12.11.2015 року від третьої особи у справі - ОСОБА_1 особи ОСОБА_4 надійшли пояснення згідно ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає наступне:

- відповідач не виконав належним чином умови укладеного з третьою особою договору поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року в частині повної оплати вартості поставленого товару, зокрема порушив умови п. 5.2.1. договору (в редакції додаткової угоди від 01.09.2011 року), а саме не сплатив суму в розмірі 66300,00 грн. третя черга платежу за поставлений товар, починаючи з січня 2012 року по день звернення існує невиконання грошового зобовязання відповідачем, внаслідок чого у останнього виник борг в сумі 66300,00 грн.;

- укладеним договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року і його умовами, добровільно узгодженими сторонами, не передбачалося, що постачальник має поставити відповідачу товар, придбаний на Херсонському машинобудівному заводі;

- відповідачем не було надано суду належних і допустимих доказів неналежної якості поставленого третьою особою товару, всі твердження відповідача з цього приводу є голослівними і надуманими;

- твердження відповідача про те, що ФОП ОСОБА_4 поставив відповідачу товар неналежної якості та невідомого походження, не відповідає дійсності і є недоведеним;

- твердження відповідача про те, що ФОП ОСОБА_4 нібито ввів його в оману, представившись дилером Херсонського машинобудівного заводу, не відповідає дійсності і спростовується письмовим доказом договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року, в якому не вказано ані слова з приводу того, що постачальник має бути, або є дилером Херсонського машинобудівного заводу;

- вказує, що 01.09.2012 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір № 01/09/2012 про відступлення права вимоги за договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року до боржника ТОВ СП «Тітан», таким чином згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора ФОП ОСОБА_2 переходить право вимагати від ТОВ СП «Тітан» своїх зобовязань за договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року;

- договір про відступлення права вимоги від 01.09.2012 року укладений в такій самій формі, що і договір поставки, обовязок щодо передачі Первісним кредитором (третьою особою) ОСОБА_8 кредитору (позивачу) документів, які засвідчують його права, що передаються, та інформації, яка є важливою для їх здійснення, покладений на нього нормами чинного законодавства України, ОСОБА_4 виконав, крім того письмово повідомив ТОВ СП «Титан» про укладений 01.09.2012 року договір відступлення права вимоги, відтак вважає, що передача ним прав ОСОБА_8 кредитору за вказаним договором не суперечить діючому законодавству, оскільки ані в договорі поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року, ані в чинному законодавстві не міститься прямої вказівки на заборону заміни кредитора у зобовязанні та прямої вказівки на укладення договорів відступлення прав вимоги тільки за згодою боржника;

- твердження відповідача про те, що укладення договору про відступлення права вимоги від 01.09.2012 року та заміна кредитора у зобовязанні договорі поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року без згоди боржника є нібито незаконним у звязку з конфіденційністю договору поставки, не відповідає дійсності та спростовується письмовими доказами, зокрема, договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року;

- звертає увагу суду на те, що в запереченнях ТОВ СП «Титан» не вказано, в чому полягає конфіденційність інформації, яким чином вона була розголошена і які негативні наслідки це мало для відповідача;

- вказує, що вимоги про стягнення суми 8769,60 грн. за надання правової допомоги адвоката вважає необґрунтованими через те, що договір про надання правової допомоги № 000/15/07 від 01.04.2015 року стосується спору з ФОП ОСОБА_2 про стягнення боргу та пені у справі № 908/8/15-г в господарському суді Запорізької області, а прибутковий касовий ордер від 06.02.2015 року № 00055/15/05 виступає доказом отримання гонорару за ведення справи в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя;

- зазначає, що надане відповідачем до матеріалів справи рішення в аналогічній справі № 908/8/15-г за позовом ФОП ОСОБА_2 про стягнення боргу та пені скасовано постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2015 року. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

До прийняття рішення у справі, а саме 13.11.2015 року, позивач на підставі ст. 22 ГПК України звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначає, що з метою отримання правової допомоги щодо ведення даної справи ним був укладений договір № 4/15 про надання юридичних послуг від 10.11.2015 року з адвокатом ОСОБА_5, сума якого складає 4000,00 грн. В поданій заяві просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн., зазначаючи в якості підстави для покладення вказаних витрат на відповідача абзац 5 ст. 49 ГПК України.

Судом прийнято до уваги, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог (частина друга статті 22 ГПК України) слід розуміти збільшення або зменшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру (п. п. 3.10., 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суджу України від 26 грудня 2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції.

Подана заява не є заявою про збільшення розміру позовних вимог в розумінні ст. 22 ГПК України, оскільки позивач в ній не збільшує розмір кількісних показників вимог майнового характеру, стосовно яких просить прийняти судове рішення, а просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу за послуги адвоката, які згідно приписів ст. 44 ГПК України входять до складу судових витрат, які в свою чергу не включаються до ціни позову (ст. 55 ЦК України).

З урахуванням викладеного, дослідивши подану заяву, суд дійшов висновку, що остання фактично є заявою, в якій позивач більш точно виклав свої вимоги в частині стягнення судових витрат, до складу яких в т.ч. належать і витрати на оплату послуг адвоката, а тому вказана заява приймається судом до розгляду.

13.11.2015 року до суду від позивача у справі надійшло клопотання, згідно з яким останній просить на виконання вимог ухвали суду від 05.11.2015 року долучити до матеріалів справи витребувані документи.

Разом з тим 13.11.2015 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про здійснення технічної фіксації розгляду справи № 908/200/15-г за допомогою звукозаписувального технічного засобу та клопотання про надання матеріалів справи для ознайомлення та зняття фотокопій. Останнє клопотання позивача було задоволено, про що свідчить його підпис на вказаній заяві про ознайомлення з матеріалами справи 17.11.2015 року.

До прийняття рішення у справі, а саме 24.11.2015 року, позивач з посиланням на передбачене ст. 22 ГПК України право збільшити розмір позовних вимог, звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, за змістом якої просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року в розмірі 66300,00 грн., пеню внаслідок невиконання грошового зобовязання по оплаті товару в розмірі 73645,69 грн. згідно п. 9.1. договору поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року, інфляційні витрати за період з лютого 2012 року по жовтень 2015 року в розмірі 49318,57 грн. та три проценти річних за період з 06.01.2012 року по 25.11.2015 року в розмірі 7738,02 грн. Разом з тим просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 2955,73 грн. та витрати на правову допомогу за договором № 4/15 про надання юридичної допомоги від 10.11.2015 року в сумі 4000,00 грн.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що позивач додатково заявляє вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 73645,69 грн.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Пунктом 3.11. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (із змінами та доповненнями), визначено, що, зокрема статтею 22, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про доповнення або уточнення позовних вимог, або заявлення додаткових позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом.

Так, дослідивши заяву про уточнення позовних вимог з урахуванням положень п. 3.11. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції заявлені у вказаній заяві вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 73645,69 грн. суд розцінює як подання іншого позову, оскільки дані вимоги не були заявлені первісно при поданні позову. Відтак, заява про уточнення позовних вимог в цій частині вимог не приймається судом до розгляду.

Судом прийнято до уваги, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог (частина друга статті 22 ГПК України) слід розуміти збільшення або зменшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру, тобто слід розуміти збільшення або зменшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві.

Розглянувши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог суд дійшов висновку, що фактично останнім подано заяву про збільшення розміру позовних вимог.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту раніше поданої позовної заяви, фактично відбулося збільшення розміру позовних вимог та формування нової ціни позову, в розумінні п. п. 3.10, 3.11. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції. Таким чином, має місце нова ціна позову, заявлена позивачем в заяві про збільшення позовних вимог, з якої спір вирішується судом по суті, а саме вимоги про

стягнення з відповідача:

- основної заборгованості за договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року в сумі 66300,00 грн.,

- інфляційних витрат в сумі 49318,57 грн.,

- трьох процентів річних в сумі 7738,02 грн.

Безпосередньо в судовому засіданні 25.11.2015 року третя особа у справі надала разом із супровідним листом для долучення до матеріалів справи оригінал додаткової угоди № 1 від 24.11.2015 року до договору про відступлення права вимоги № 01/09/12 від 01.09.2012 року.

26.11.2015 року на адресу суду від відповідача у справі надійшли додаткові заперечення на позовну заяву, в яких останній вказує, що проти позовних вимог заперечує повністю. При цьому з метою підтвердження своїх заперечень просить прийняти та приєднати до матеріалів справи витребувані документи.

30.11.2015 року до суду від позивача у справі надійшло клопотання, відповідно до якого останній просить долучити до матеріалів справи наступні документи, а саме: лист ТОВ «Запоріжоблагротехсервіс» № 1/11 від 27.11.2015 року, лист № 02/09 від 12.09.2011 року та опис вкладення № 14 від 12.09.2011 року.

Безпосередньо в судових засіданнях 25.11.2015 року та 01.12.2015 року за клопотанням представника позивача здійснювалась технічна фіксація розгляду справи № 908/200/15-г за допомогою Програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Представники позивача в судовому засіданні 01.12.2015 року підтримали позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.12.2015 року проти позову заперечив.

Третя особа у справі в судовому засіданні 01.12.2015 року підтримала позовні вимоги, заявлені позивачем у даній справі.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, заперечення відповідача, пояснення третьої особи, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 29.06.2011 року між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан, далі Покупець, та ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_4, далі ОСОБА_9, був укладений договір поставки № 1/06/11, далі Договір.

До вказаного Договору між сторонами була підписана додаткова угода від 01.09.2011 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору ОСОБА_9 зобовязується поставити Покупцю в обумовлені Договором строки жатку ПЗС-12 переобладнану на зернозбиральний комбайн «Джон Дир» W650 (2011 року випуску) в комплекті з візком для перевезення жатки у кількості 1 одиниця, далі за текстом «Товар», а Покупець зобовязується прийняти Товар та сплатити ОСОБА_9 за нього визначену Договором грошову суму.

Згідно з п. п. 2.1., 2.2., 2.4. 2.6. Договору поставка Товару здійснюється ОСОБА_9 на умовах EXW (склад ОСОБА_9, розташований за адресою: м. Херсон, вул. Тираспольська, 1) згідно вимог міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс 2000 року», за виключенням обмовок, прямо передбачених Договором. Товар поставляється (відвантажується) протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дня здійснення Покупцем попередньої оплати вартості Товару згідно п. 5.2. договору. Відвантаження Товару на транспортний засіб Покупця або уповноваженого ним перевізника здійснюється ОСОБА_9. Датою поставки (відвантаження) вважається дата отримання уповноваженим представником Покупця Товару, засвідчена підписом цього представника у видатковій накладній ОСОБА_9. Право власності на Товар, а також ризики його випадкового знищення або випадкового пошкодження (псування) переходять від ОСОБА_9 до Покупця з дати поставки (відвантаження) Товару (п. 2.5. Договору).

Умовами п. 3.1. Договору сторони визначили, що Товар поставляється у кількості: жатка ПЗС-12, адаптована на зернозбиральний комбайн «Джон Дир» W650 (2011 року випуску) в комплекті з візком для перевезення у кількості 1 одиниця.

Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Договору ціна 1 (однієї) одиниці жатки ПЗС-12, адаптованої на зернозбиральний комбайн «Джон Дир» W650 (2011 року випуску) в комплекті з візком складає 221000 грн. (двісті двадцять одна тисяча грн.). Загальна вартість Товару складає: 221000 грн. (двісті двадцять одна тисяча грн.).

Згідно з п. п. 5.1., 5.2., 5.2.1. (з урахування редакції Додаткової угоди від 01.09.2011 року до Договору) сторони узгодили умови оплати, а саме: оплата загальної вартості Товару здійснюється Покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_9. Покупець здійснює залогову оплату в розмірі 15 (пятнадцяти) % вартості Товару (п. 4.2. Договору), що складає 33150 грн. (тридцять три тисячі сто пятдесят грн.). Така оплата здійснюється протягом 3 (трьох) операційних (банківських днів) після підписання сторонами Договору та надання ОСОБА_9 рахунка на оплату. Залишок суми оплати товару Покупець здійснює наступним чином:

- 25% - 55250 грн. (пятдесят пять тисяч двісті пятдесят грн.) до 01 серпня 2011 р.;

- 30% - 66300 грн. (шістдесят шість тисяч триста грн.) до 01 вересня 2011 р.;

- 30 % - 66300 грн. (шістдесят шість тисяч триста грн.) 5 січня 2012 р.

За умовами п. 6.1. Договору сторони домовились, що приймання Товару по кількості та якості здійснюється на складі ОСОБА_9, розташованому за адресою: м. Херсон, вул. Тираспольська, 1, на підставі видаткової накладної ОСОБА_9 у відповідності з «Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_10 СРСР від 15.06.1965 року № П-6, «Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості», затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_10 СРСР від 24.04.1966 року № П-7.

Пунктом 12.1. Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до « 31» грудня 2011 року (включно). Після підписання Договору усі попередні перемовини та переписка, повязані з ним, втрачають силу. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від виконання тих зобовязань, які залишились невиконаними.

Так, у відповідності до умов. п. 5.2. Договору ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_4 (ОСОБА_9 за договором) був виписаний та наданий відповідачу (Покупець за договором) рахунокфактура № СФ-0000011 від 04.07.2011 року на оплату товару: жатки ПЗС-12 переобладнаної на зернозбиральний комбайн «Джон Дир» W650 (2011 року випуску) в комплекті з візком для перевезення жатки на загальну суму 221000,00 грн.

Відповідачем в свою чергу 18.07.2011 року на виконання умов п. 5.2. Договору на підставі виписаного рахунку-фактури № СФ-0000011 від 04.07.2011 року була здійснена залогова оплата товару в сумі 33150,00 грн., що складає 15% від загальної вартості товару, що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 18.07.2011 року, засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 38).

Так, на виконання умов укладеного Договору ОСОБА_9 поставив відповідачу товар на загальну суму 221000,00 грн., що підтверджується підписаною сторонами Договору видатковою накладною № РН-0000011 від 06.09.2011 року (а. с. 45, 184).

Зазначений товар був отриманий уповноваженою особою відповідача, а саме: водієм ОСОБА_11 на підставі довіреності № 217 від 05.09.2011 року, про що свідчить його підпис на видатковій накладній.

Разом з тим в підтвердження виконання зобовязань ОСОБА_9 за Договором до позовної заяви доданий акт приймання-передачі виконаних робіт від 06.09.2011 року, підписаний ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Тітан» в особі ОСОБА_12, за змістом якого ФОП ОСОБА_4 виконав роботи згідно договору з виготовлення та переобладнання жатки ПЗС-12, адаптованої на комбайн «ОСОБА_13 W650», а ТОВ «Тітан» прийняв роботу, претензій не має та зобовязується здійснити повну оплату згідно умов договору.

Докази у справі свідчать, що відповідачем окрім сплати 18.07.2011 року грошових коштів в сумі 33150,00 грн. також були здійснені часткові оплати товару згідно виставленого рахунку-фактури № СФ-0000011 від 04.07.2011 року, а саме: 02.08.2011 року в сумі 55250,00 грн. та 06.09.2011 року в сумі 66300,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 160 від 06.09.2011 року та № 45 від 02.08.2011 року, засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с. 38 на зворотній стороні, 39).

Позивач в позові вказує, що відповідач в порушення умов договору поставки не виконав належним чином свої зобовязання з оплати вартості товару перед ОСОБА_9 на суму 66300,00 грн. і досі не сплатив вказану суму заборгованості та не задовольнив вимоги надісланої на його адресу ОСОБА_9 претензії від 01.06.2012 року щодо сплати вказаної заборгованості за товар.

В подальшому 01.09.2012 року між ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - Первісний кредитор) та ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі ОСОБА_8 кредитор, позивач у справі) був укладений договір про відступлення права вимоги № 01/09/2012, далі Договір про відступлення права вимоги, за умовами якого (п. 1.1. 1.3.) Первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно з Договором № 1/06/11 від 29.06.2011 року (далі Основний договір) до боржника ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю СП «Тітан» , а ОСОБА_8 кредитор приймає право вимоги, що належне Первісному кредитору за Основним договором. З цього Договору випливає, що ОСОБА_8 кредитор займає місце Первісного кредитора в зобовязаннях, що виникли з Основного договору, зазначеного в п. 1.1. в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього Договору. Крім передачі вимоги оплати основного боргу в сумі 66300,00 гривень (шістдесят шість тисяч триста гривень 00 копійок) за зобовязанням, зазначеним в п. 1.1. Договору, до ОСОБА_8 кредитора переходять права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, повязаних з невиконанням або неналежним виконанням Боржником своїх зобовязань за зазначеним вище Договором. Відповідно до п. 1.1. Договору про відступлення права вимоги, право вимоги вважається переданим після фактичної передачі Первісним кредитором ОСОБА_8 кредитору документів, зазначених в п. 3.1.3. цього Договору. Передача документів оформлюється актом приймання-передачі з зазначенням переліку переданих документів.

Позивач в позові зазначає, що згідно доданого до позовної заяви копії акту приймання-передачі від 05.09.2012 року, який засвідчує приймання-передачу документів, зазначених в п. 3.1.3. Договору про відступлення права вимоги, право вимоги Первісного кредитора до відповідача вважається відступленим позивачу 05.09.2012 року. Втім вказує, що після заміни кредитора у зобовязанні відповідач не виконав прострочене грошове зобовязання, право вимоги за яким було відступлене первісним кредитором на користь позивача, у звязку з чим намагається стягнути несплачену суму заборгованості в сумі 66300,00 грн. з відповідача в судовому порядку.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобовязання з боку відповідача, в звязку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за період з 06.01.2012 року по 25.11.2015 року в сумі 7738,02 грн. та інфляційні витрати за період з лютого 2012 року по жовтень 2015 року в сумі 49318,57 грн.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами склалися правовідносини, повязані з виконанням умов договору поставки, право вимоги за яким було відступлено позивачу на підставі умов укладеного з ОСОБА_9 договору про відступлення права вимоги. Матеріали справи свідчать про досягнення всіх суттєвих умов відносно договору поставки між його сторонами, тобто останні встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам. Відповідач товар прийняв (про що свідчить наявна в матеріалах справи підписана з боку відповідача видаткова накладна № РН-0000011 від 06.09.2011 року), його не повернув, а тому повинен здійснити за нього оплату за умовами договору.

Умови оплати товару узгоджені сторонами договору в розділі 5, а саме в п. 5.1. 5.2. (п.п. 5.2.1. в редакції додаткової угоди від 01.09.2011 року до Договору) Договору, яким встановлено, що оплата загальної вартості Товару здійснюється Покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_9. Покупець здійснює залогову оплату в розмірі 15 (пятнадцяти) % вартості Товару (п. 4.2. Договору), що складає 33150 грн. (тридцять три тисячі сто пятдесят грн.). Така оплата здійснюється протягом 3 (трьох) операційних (банківських днів) після підписання сторонами Договору та надання ОСОБА_9 рахунка на оплату. Залишок суми оплати товару Покупець здійснює наступним чином: 25% - 55250 грн. (пятдесят пять тисяч двісті пятдесят грн.) до 01 серпня 2011 р.; 30% - 66300 грн. (шістдесят шість тисяч триста грн.) до 01 вересня 2011 р.; 30 % - 66300 грн. (шістдесят шість тисяч триста грн.) 5 січня 2012 р.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідач свої зобовязання з оплати вартості поставленого товару виконав частково, сплативши в загальній сумі 154700,00 грн., що підтверджується засвідченими копіями платіжних доручень, а саме: платіжним дорученням № 6 від 18.07.2011 року на суму 33150,00 грн., платіжним дорученням № 45 від 02.08.2011 року на суму 55250,00 грн. та платіжним дорученням № 160 від 06.09.2011 року на суму 66300,00 грн.

Таким чином, залишок вартості несплаченого відповідачем товару за договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року складає 66300,00 грн.

При цьому зі змісту умов п. 5.2.1. договору поставки вбачається, що залишок суми оплати товару в розмірі 30 %, що складає 66300 грн., Покупець здійснює 5 січня 2012 року. Отже, строк оплати вказаної вартості товару настав 05.01.2012 року.

Втім, оплату залишку вартості поставленого товару у строк, передбачений умовами договору, відповідач ОСОБА_9 не виконав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Частиною 1 статті 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, фактичні обставини справи свідчать, що 01.09.2012 року між ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - Первісний кредитор) та ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі ОСОБА_8 кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги № 01/09/2012, предметом якого (п. 1.1. 1.3.) є передання Первісним кредитором належного йому права вимоги згідно з Договором № 1/06/11 від 29.06.2011 року (далі Основний договір) до боржника ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю СП «Тітан» , та прийняття Новим кредитором права вимоги, що належне Первісному кредитору за Основним договором. При цьому ОСОБА_8 кредитор займає місце Первісного кредитора в зобовязаннях, що виникли з Основного договору, зазначеного в п. 1.1. в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього Договору. Крім передачі вимоги оплати основного боргу в сумі 66300,00 гривень (шістдесят шість тисяч триста гривень 00 копійок) за зобовязанням, зазначеним в п. 1.1. Договору, до ОСОБА_8 кредитора переходять права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, повязаних з невиконанням або неналежним виконанням Боржником своїх зобовязань за зазначеним вище Договором. Відповідно до п. 1.1. Договору про відступлення права вимоги, право вимоги вважається переданим після фактичної передачі Первісним кредитором ОСОБА_8 кредитору документів, зазначених в п. 3.1.3. цього Договору. Передача документів оформлюється актом приймання-передачі з зазначенням переліку переданих документів.

Згідно п.п. 2.1., 2.2. Договору про відступлення права вимоги, за передане право вимоги до Боржника за Основним договором ОСОБА_8 кредитор сплачує Первісному кредитору суму у розмірі 86413,06 (вісімдесят шість тисяч чотириста тринадцять гривень 06 коп.) гривень. ОСОБА_8 кредитор зобовязується перерахувати платіжним дорученням на поточний рахунок Первісного кредитора грошову суму, визначену у п. 2.1. цього договору, у строк до 15 липня 2015 року.

Додатковою угодою № 1 від 24.11.2015 року пункти 2.1., 2.2. Договору про відступлення права вимоги викладено в іншій редакції, а саме: ОСОБА_8 кредитор сплачує Первісному кредитору суму у розмірі: 197002,28 (сто девяносто сім тисяч дві гривні 28 коп.), яка складається:

- перша частина: 86413,06 (вісімдесят шість тисяч чотириста тринадцять гривень 06 коп.);

- друга частина: 110589,22 (сто десять тисяч пятсот вісімдесят девять гривень 22 коп.). ОСОБА_8 кредитор зобовязується виплатити кредитору всю грошову суму, зазначену в п. 2.1. у строк до 15 липня 2016 р.

Умовами п.п. 3.1.1. - 3.1.3. Договору про відступлення права вимоги, передбачені обовязки Первісного кредитора, а саме: відступити ОСОБА_8 кредитору право вимоги згідно з умов цього Договору, не пізніше пяти робочих днів після набуття чинності цим Договором сповістити Боржника про укладення цього Договору та передати Первісному кредитору усі необхідні документи, які засвідчують права, що передаються в термін до 05.09.2012 року та інформацію, яка важлива для їх здійснення.

Матеріали справи свідчать, що Первісний кредитор на виконання умов п. 3.1.3. Договору про відступлення права вимоги передав, а ОСОБА_8 кредитор прийняв всі необхідні документи, які засвідчують права, що передаються за цим договором, а саме: договір поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 р., додаткову угоду від 01.09.2011 р. до договору поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 р., рахунок-фактуру № СФ-0000011 від 04.07.2011 р., видаткову накладну № РН-0000011 від 06.09.2011 р., акт прийому-передачі виконаних робіт; довіреність № 217 від 05.09.2011 року, претензію № 1/06 від 01.06.2012 року, що кореспондується також з приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України. Факт передачі вказаних документів підтверджується актом приймання-передачі від 05.09.2012 року, підписаним обома сторонами (а.с. 24).

Таким чином, враховуючи підписання сторонами вказаного акту приймання-передачі, в силу умов п. 1.1. Договору про відступлення права вимоги право вимоги, належне Первісному кредитору за Основним договором (Договором № 1/06/11 від 29.06.2011 року), вважається переданим ОСОБА_8 кредитору (позивачу), тобто позивач набув право вимоги за Основним договором до боржника ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю СП «Тітан».

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, питання недійсності договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року було предметом розгляду в рамках цивільної справи № 335/3459/15-ц за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Тітан до ОСОБА_4 та до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2, яка розглядалась Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя.

Так, за наслідками розгляду цивільної справи № 335/3459/15-ц Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя прийнято рішення від 10.09.2015 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Тітан до ОСОБА_4 та до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року відмовлено. При цьому в процесі розгляду вказаної справи судом було встановлено, що ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 при укладенні договору відступлення права вимоги від 01.09.2012 року виконали всі умови, викладені в ст. ст. 512-517 ЦК України, а саме договір про відступлення права вимоги укладений в такій самій формі, що й договір поставки, обовязок щодо передачі Первісним кредитором (ФОП ОСОБА_4Ф.) ОСОБА_8 кредитору (ФОП ОСОБА_2В.) документів, що засвідчують його права, що передаються, та інформації, яка є важливою для їх здійснення, покладений на нього ст. 517 ЦК України ФОП ОСОБА_4 виконав. Тому місцевий суд дійшов висновку, що оспорюваний договір укладений відповідно до вимог ст. 512 ЦК України, і не порушує прав та інтересів ТОВ СП «Тітан».

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28.10.2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2015 року у справі № 335/3459/15-ц залишено без змін. Отже, в силу приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України вказане рішення набрало законної сили.

За загальним правилом, кожна особа, що бере участь у справі, повинна довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень (стаття 33 ГПК України). Водночас статтею 35 ГПК України визначені підстави звільнення від доказування. Так, згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2015 року у справі № 335/3459/15-ц обставини законності укладення та виконання умов договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року його сторонами не підлягають доказуванню у даній справі з огляду на приписи ч. 3 ст. 35 ГПК України.

Відтак, з врахуванням встановлених рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2015 року у справі № 335/3459/15-ц обставин, в силу умов укладеного договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року, який є чинним на даний час, новим кредитором за зобовязаннями боржника - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Тітан за договором № 1/06/11 від 29.06.2011 року щодо сплати основного боргу в сумі 66300,00 грн., всіх штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, став позивач - ОСОБА_1 особа-підприємець ОСОБА_2.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідач свої зобовязання в частині сплати залишку заборгованості за поставлений товар в сумі 66300,00 грн. у строк, встановлений умовами п. 5.2.1. договору поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року (тобто 05.01.2012 року) на користь нового кредитора (позивача у справі) не виконав, заборгованість не сплатив.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт переходу прав вимоги до відповідача за договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року в силу договору відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року, факт порушення з боку відповідача своїх зобовязань щодо не здійснення у повному обсязі оплати за поставлений товар, в тому числі порушення відповідачем встановленого умовами договору строку оплати товару, а наявність заборгованості в розмірі 66300,00 грн. підтверджується підписаною видатковою накладною № РН-0000011 від 06.09.2011 року, яка є первинним документом, за яким проводяться розрахунки між сторонами у справі, з врахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати боргу. Відповідач доказів сплати боргу на користь позивача станом на день розгляду справи суду не надав.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан основного боргу за договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року в сумі 66300,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобовязання з оплати вартості поставленого товару з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки мало місце прострочення виконання відповідачем зобовязань з оплати поставленого товару, позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних за загальний період з 06.01.2012 року по 25.11.2015 року в сумі 7738,02 грн. та інфляційні витрати за період з лютого 2012 року по жовтень 2015 року в сумі 49318,57 грн.

Дослідивши розрахунки трьох процентів річних та інфляційних витрат суд дійшов висновку про їх перерахунок, оскільки позивачем була допущені помилки, а саме здійснено нарахування трьох процентів річних та інфляційних витрат в більшому розмірі. Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, з врахуванням положень вказаного пункту постанови Пленуму Вищого господарського суду України, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок трьох процентів річних та інфляційних витрат за допомогою програми Законодавство.

Три проценти річних розраховані наступним чином:

1) на залишок заборгованості за видатковою накладною № РН-0000011 від 06.09.2011 року в сумі 66300,00 грн., строк оплати якої згідно з п. 5.2.1. договору поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року (в редакції додаткової угоди від 01.09.2011 року) настав 05.01.2012 року, прострочка виникла з 06.01.2012 року

- за період з 06.01.2012 року по 25.11.2015 року (1420 днів прострочення) від суми 66300,00 грн. три проценти річних складають 7732,65 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, з відповідача підлягають стягненню три проценти річних в сумі 7732,65 грн.

За таких обставин, позовні вимоги позовні вимоги ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 7732,65 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і коли строк виконання зобовязання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобовязання після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Інфляційні втрати розраховані наступним чином:

1) на залишок заборгованості за видатковою накладною № РН-0000011 від 06.09.2011 року в сумі 66300,00 грн., строк оплати якої згідно з п. 5.2.1. договору поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року (в редакції додаткової угоди від 01.09.2011 року) настав 05.01.2012 року, прострочка виникла з 06.01.2012 року

- інфляційні витрати розраховуються за період з лютого 2012 року по жовтень 2015 року від суми боргу 66300,00 грн. і складають 49318,56 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума інфляційних витрат за прострочення оплати поставленого товару становить 49318,56 грн.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 49318,56 грн.

З урахуванням викладеного, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Твердження відповідача про порушення ФОП ОСОБА_4 пункту 12.5. договору поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року з огляду на укладення ним договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року без отримання попередньої згоди ТОВ СП «Тітан» як боржника є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року не містить застереження щодо необхідності отримання згоди боржника на заміну кредитора.

Пункт 12.5. вказаного договору, на який послався відповідач, також не містить такого застереження.

Так, в зазначеному пункті Договору сторони встановили заборону на передачу третім особам без попередньої письмової згоди іншої сторони Договору конфіденційної інформації: тексту Договору, будь-яких матеріалів та інформації, що стосується цього Договору. Будь-якої заборони на передачу кредитором (ОСОБА_9) своїх прав за Договором іншій стороні за відсутності згоди боржника (Покупця) зазначеним пунктом Договору не встановлено. Разом з тим, в цьому пункті Договору сторони погодили, що попередня письмова згода на передачу зазначеної конфіденційної інформації не потребується, у випадку, коли така передача пов'язана зокрема з отриманням документів для виконання договору.

Передача первісним кредитором (ФОП ОСОБА_4Ф.) новому кредитору (позивачу у справі) відповідно до вимог статті 517 Цивільного кодексу України, документів, які засвідчують права за договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року, та інформації, яка є важливою для їх здійснення, пов'язана саме з метою виконання боржником (відповідачем у справі) вказаного договору ОСОБА_8 кредитору, а тому відповідно до пункту 12.5. Договору не потребує попередньої згоди боржника. Отже, порушення умов п. 12.5. договору поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року з боку позивача відсутнє, а відтак відсутнє і порушення законних прав відповідача, гарантованих ст. ст. 175, 193, 194 ГК України та ст. ст. 11, 12, 509 ЦК України.

Оскільки договір поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року не містить умов про заборону заміни кредитора (ОСОБА_9) та умов про прийняття кредитором особисто виконання боржником своїх зобовязань посилання відповідача на ст. ст. 512, 527 ЦК України судом не приймаються.

Разом з тим стосовно посилання відповідача в своїх запереченнях на приписи ст. 515 ЦК України, суд вважає зазначити наступне. Нормою вказаної статті ЦК України передбачено, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Частиною 1 ст. 1219 ЦК України визначений детальний перелік прав та обовязків, що не нерозривно пов'язані з особою, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Втім, відступлення права вимоги не зазначене у вказаному переліку, а відтак відсутні підстави стверджувати про порушення ФОП ОСОБА_4 вимог ст. 515 ЦК України при укладенні договору про відступлення права вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року.

Стосовно тверджень відповідача про поставку йому ФОП ОСОБА_4 за договором № 1/06/11 від 29.06.2011 року неякісного товару, який вийшов з ладу в перший день експлуатації, та посилання на незабезпечення гарантійного обслуговування поставленого товару суд вважає зазначити наступне.

Так, умовами п. 7.1., 7.2. договору поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року встановлено, що ОСОБА_9 (ФОП ОСОБА_4Ф.) гарантує якість поставленого Товару та/або його комплектуючих протягом 24 (двадцяти чотирьох) місяців з дати поставки Товару (п. 2.5. Договору) при дотриманні та виконанні Покупцем Інструкцій та керівництва з експлуатації, технічного обслуговування та зберігання. Гарантійне обслуговування Товару здійснюється ОСОБА_9 у відповідності з діючим законодавством України. Відтак, з врахуванням дати поставки товару згідно видаткової накладної № СФ-0000011 від 06.09.2011 року гарантійний строк якості поставленого товару спливає 06.09.2013 року.

Однак, умовами укладеного договору поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року не врегульовані правові наслідки для ОСОБА_9 у разі поставки ним неякісного товару.

Так, нормою ст. 678 ЦК України визначені правові наслідки передання товару неналежної якості, а саме: покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Частиною 3 ст. 680 ЦК України визначено, що якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Нормою абзацу 2 ч. 2 ст. 676 ЦК України встановлено, що гарантійний строк продовжується на час, протягом якого товар не міг використовуватися у зв'язку з виявленими в ньому недоліками, за умови повідомлення про це продавця в порядку, встановленому статтею 688 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 688 ЦК України покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару. У разі невиконання покупцем цього обов'язку продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від задоволення відповідних вимог покупця, якщо продавець доведе, що невиконання покупцем обов'язку повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про порушення умов договору.

Відповідач в запереченнях на позовну заяву зазначив, що звертався до ФОП ОСОБА_4 з претензіями про заміну товару або ремонт, посилаючись при цьому на направлення останньому листа від 15.09.2011 року, телеграми від 22.09.2011 року, листа № 123 від 30.09.2011 року, листа від 30.11.2011 року, претензії № 79 від 25.07.2012 року. Вказані листі були приєднані до матеріалів справи разом із додатковими запереченнями на позовну заяву, які надійшли до суду 26.11.2015 року. Зокрема зі змісту листа від 15.09.2011 року та телеграми від 22.09.2011 року вбачається, що відповідач просив дозволу у ФОП ОСОБА_4 здійснити власними силами ремонт придбаного за договором № 1/06/11 від 29.06.2011 року товару та терміново направити представника для вирішення питання проведення екстреного ремонту. Втім, докази здійснення відповідачем власними силами ремонту товару в матеріалах справи відсутні. Разом з тим за змістом листів № 123 від 30.09.2011 року та від 30.11.2011 року відповідач з посиланням на поставку неякісного товару, просив ФОП ОСОБА_4 забрати його та повернути перераховані кошти. Поряд з цим листом № 53 від 30.05.2012 року, відповідач повідомив ФОП ОСОБА_4 про перелік дефектів товару (жатки ПЗС-12, переобладнаної на зернозбиральний комбайн «Джон Дир» W650), виявлених в процесі експлуатації та просив розібратися в ситуації та посприяти у поверненні на його розрахунковий рахунок коштів за неякісний товар. Останніми листами № 66 від 25.06.2012 року та № 79 від 25.07.2012 року відповідач повідомив про відмову в порядку п. 9.6. договору поставки виконувати умови договору та вимагав забрати товар та повернути кошти в сумі 154700,00 грн., сплачені за неякісний товар.

З аналізу змісту наданих відповідачем документів, вбачається, що дефекти якості поставленого за умовами договору поставки №1/06/11 від 29.06.2011 року товару були виявлені відповідачем (покупцем) саме в процесі його експлуатації.

При цьому умовами п. 6.1. договору поставки сторони домовились, що приймання Товару по кількості та якості здійснюється на складі ОСОБА_9, розташованому за адресою: м. Херсон, вул. Тираспольська, 1, на підставі видаткової накладної ОСОБА_9 у відповідності з «Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_10 СРСР від 15.06.1965 року № П-6, «Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості», затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_10 СРСР від 24.04.1966 року № П-7.

Так, відповідно до положень п. п. 8, 9 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю № П-7 (далі - Інструкція № П-7) торгові організації мають право незалежно від перевірки якості товарів, здійсненої ними у строки, зазначені в п. 6 даної Інструкції, актувати виробничі недоліки продукції шляхом складання актів про приховані недоліки. При цьому прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути встановлені при звичайній для даного виду продукції перевірці та виявлені тільки в процесі обробки, підготовки до монтажу, в процесі монтажу, випробування, використання та зберігання продукції. Акт про приховані недоліки, виявлені в продукції з гарантійними строками служби або зберігання, повинен бути складений протягом 5 днів з виявлення недоліків, але в межах встановленого гарантійного строку. Якщо для участі у складенні акту викликається представник виробника (відправника), то до встановленого 5-денного строку додається час, необхідній для його прибуття.

Пунктом 14 Інструкції № П-7 встановлено, що приймання продукції по якості та комплектності здійснюється у точній відповідності до стандартів, технічних умов, Основних та Особливих умов поставки, іншим обовязковим для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість та комплектність постачаємої продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація та т.п.).

Згідно з п. 16 цієї Інструкції при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари чи упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, вказаним в маркуванні і супровідних документах, які посвідчують якість продукції, отримувач зупиняє подальше приймання продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів.

Разом з тим умовами п. 40 Інструкції № П-7 визначено, що претензія, яка випливає з поставки продукції, що не відповідає за якістю, комплектністю, тарою, упаковкою та маркуванням, стандартам, технічним умовами, чертежам, рецептурам, зразкам (еталонам), предявляється отримувачем (покупцем) виробнику (відправнику, постачальнику) у встановлений строк. Якщо виробник або його місцезнаходження отримувачу (покупцю), не відомі, претензія в двох примірниках направляється відправнику (постачальнику), який невідкладно, після її отримання, зобовязаний направити один примірник виробнику, повідомивши про це отримувача (покупця). До претензії про поставку продукції неналежної якості або некомплектної продукції повинні бути додані акт та документи, зазначені в п. 31 та 34 даної Інструкції, якщо їх немає у виробника (відправника, постачальника).

Так, пунктом 31 Інструкції № П-7 передбачено, що до акта, складеного в порядку п. 29 даної Інструкції (акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції, який складається за результатами приймання продукції за якістю та комплектністю), повинні бути додані:

а) документи виробника (відправника), які засвідчують якість та комплектність продукції;

б) пакувальні ярлики з тарних місць, в яких встановлені неналежна якість та некомплектність продукції;

в) транспортний документ (накладна, коносамент);

г) документ, який посвідчує повноваження представника, виділеного для участі в прийманні;

г1) акт складений у відповідності з пунктом 16 даної Інструкції;

д) акт відбору зразків (проб) та висновок за результатами аналізу (випробування) відібраних зразків (проб);

е) інші документи, які можуть свідчити про причини псування (погіршення) якості продукції або некомплектності її (комерційні акти, для вантажів, які швидко псуються, відомості про льодопостачання, температурний режим, а також відомості подання та забирання вагонів, памятка прийомоздавальника при вивантаженні вантажу за рахунок вантажоодержувачів на місцях загального користування та ін.)

Втім, перелічені в п. 31 Інструкції № П-7 документи, відповідачем всупереч вимог п. 40 Інструкції до листів-претензій, адресованих ФОП ОСОБА_4 не додавались, та в матеріалах справи відсутні. При цьому доказів здійснення дій відповідачем, які передбачені вказаною інструкцією, до матеріалів справи не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що надані відповідачем листи-претензії щодо якості поставленого товару, направлені на адресу ФОП ОСОБА_4, не є, в розумінні ст. 34 ГПК України, належними доказами, що підтверджують поставку відповідачу неякісної продукції, адже останні складені з порушенням порядку, передбаченого Інструкцією П-7. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.10.2015 року у справі № 908/1606/15-г. Відтак, відповідач не довів суду належними доказами факт постачання йому ФОП ОСОБА_4 неякісного товару за договором № 1/06/11 від 29.06.2011 року.

Разом з тим питання якості поставленого товару за умовами вказаного договору поставки може стати предметом іншого судового розгляду.

Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні до первинних бухгалтерських документів віднесені документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, такими документами є рахунок, видаткова накладна. Отже, підписання повноважним представником відповідача видаткової накладної № РН-0000011 від 06.09.2011 року, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і яка відповідає вимогам ст. 9 названого Закону та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Такі ж висновки викладені у Інформаційному листі Вищого господарського суду України Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 року №01-06/928/2012.

Разом з тим стосовно наданих позивачем 30.11.2015 року документів, а саме: листа ТОВ «Запоріжоблагротехсервіс» № 1/11 від 27.11.2015 року, листа № 02/09 від 12.09.2011 року та опис вкладення № 14 від 12.09.2011 року суд вважає за необхідне зазначити наступне. Вказані документи не приймаються судом до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази погодження сторонами у справі ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Запоріжоблагротехсервіс» в якості регіонального сервісного центру, який повинен здійснювати гарантійне обслуговування товару, поставленого згідно договору поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року.

Стосовно зауважень відповідача про припинення ФОП ОСОБА_4 підприємницької діяльності 11.12.2012 року з порушенням норм законодавства України, а саме ст. 51, 52 ЦК України та ст. 127 ГК України, слід зазначити, що вказані обставини не входять до предмету доказування у даній справі, а тому вони не підлягають оцінці та дослідженню судом. Разом з тим припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4 не звільняє відповідача від виконання зобовязань за договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року в частині оплати вартості поставленого йому товару на користь нового кредитора (позивача) в силу умов договору про відступлення прав вимоги № 01/09/2012 від 01.09.2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що в процесі її розгляду позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 4000,00 грн.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами. Стягнення зазначених витрат в рахунок майбутньої їх оплати у вигляді судових витрат чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру.

При цьому судом враховано, що поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076-VI від 05.07.2012 року, де зазначено (ч. 1 ст. 6 вказаного Закону), що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

В якості підтвердження витрат на послуги адвоката позивач надав засвідчені копії договору про надання юридичних послуг № 4/15 від 10.11.2015 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 904 від 28.10.2011 року. Факт оплати наданих адвокатом послуг підтверджується платіжним дорученням № Р24А37079119А146889 від 12.11.2015 року на суму 4000,00 грн. та копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 12/11-1 від 12.11.2015 року на суму 4000,00 грн.

Так, зі змісту укладеного між позивачем (замовником) та адвокатом ОСОБА_5 (Виконавцем) договору про надання юридичних послуг № 4/15 від 10.11.2015 року вбачається, що його предметом є надання Виконавцем юридичних послуг щодо захисту інтересів Замовника в Господарському суді Запорізької області у справі № 908/200/15-г за позовом ФОП ОСОБА_14 до ТОВ Сільськогосподарське підприємство «Тітан» про стягнення боргу та надання послуг повної юридичної підтримки стягнення боргу та його повернення, що включає: консультування, розробку тактики ведення справи та побудову взаємовідносин з боржником, дослідження доказів: аналіз договорів, первинної документації та інших документів, які мають важливе значення у стягненні боргу, підготовку та складення процесуальних документів до стягнення боргу, підписання процесуальних документів, представництво інтересів у судових засіданнях, представництво у Господарському суді Запорізької області. При цьому за умовами п. 3.2. договору про надання юридичних послуг № 4/15 від 10.11.2015 року визначено, що строк надання послуг починається з 10.11.2015 року.

Однак, докази надання адвокатом послуг, які входять до предмету договору про надання юридичних послуг № 4/15 від 10.11.2015 року, а саме в частині підготовки, складення та підписання процесуальних документів до стягнення боргу, в матеріалах справи відсутні, оскільки позовна заява, заява про забезпечення позову, заява про збільшення позовних вимог, заява про уточнення позовних вимог та інші документи у справі підписані позивачем - ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_2 особисто.

Однак, адвокат ОСОБА_5 здійснювала представництво інтересів позивача ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 безпосередньо в судових засіданнях 25.11.2015 року та 01.12.2015 року, що зафіксовано складеними відповідно до вимог ст. 811 ГПК України протоколами судових засідань.

Так, умовами п. 6.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. У зв'язку з цим суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Враховуючи здійснення адвокатом ОСОБА_15 представництва інтересів позивача ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 у двох судових засіданнях у даній справі, та відсутність доказів надання адвокатом інших послуг, які входять до предмету договору про надання юридичних послуг № 4/15 від 10.11.2015 року, суд дійшов висновку, що сплачені витрати на правову допомогу є неспіврозмірними та достатньо завищеними.

Таким чином, суд вважає за необхідне обмежити розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката з урахуванням наданих ним послуг, та стягнути з відповідача на користь позивача розумний розмір витрат на послуги адвоката в сумі 2000,00 грн.

У судовому засіданні, яке відбулося 01.12.2015 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 599, 625, 629, 638, 639, 712 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193, 265, 266 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 48, 49, 82-84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан, 87431, Донецька область, Першотравневий район, с. Приазовське, вул. Садова, буд. 34, , на користь:

- ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, 72309, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, основний борг за договором поставки № 1/06/11 від 29.06.2011 року в сумі 66300 (шістдесят шість тисяч триста) грн. 00 коп., три відсотка річних в сумі 7732 (сім тисяч сімсот тридцять дві) грн. 65 коп., інфляційні втрати в сумі 49318 (сорок девять тисяч триста вісімнадцять) грн. 56 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2467 (дві тисячі чотириста шістдесят сім) грн. 02 коп., витрати на правову допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 0,01 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Тітан щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 5,37 грн. відмовити.

Повне рішення складено 01.12.2015 року

Головуючий суддя О.Г.Смірнов

Судді Л.М. Сушко

ОСОБА_16

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.