ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.11.2015 року Справа № 907/1077/15

За позовом Чопської міської ради, м. Чоп

до відповідача Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Ужгород

про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №25-р/к від 29.07.2015 у справі №03.1-23/2015,

Суддя господарського суду -Кривка В.П.

представники:

Позивача - не з'явився;

Відповідач - Роман І.Й., довіреність №04-17/714 від 25.05.2015 року;

Шаленик В.І., довіреність №01-20/1424 від 19.10.2015 року;

СУТЬ СПОРУ: Чопською міською радою, м. Чоп заявлено позов до Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Ужгород про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №25-р/к від 29.07.2015 у справі №03.1-23/2015,

У судовому засіданні 11.11.2015 року за клопотанням сторін судом оголошувалась перерва в порядку ст. 77 ГПК України до 25.11.2015 року з метою надання додаткового часу для представлення додаткових доказів та обґрунтувань по суті спору.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.01.2015 року Чопською міською радою прийняте рішення №14, пунктом 2 якого затверджено Положення про податок на майно у м. Чоп. Положенням, зокрема, було визначено ставки податку для об'єктів не житлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб у розмірі 0,1 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. бази оподаткування та для юридичних осіб, які не зареєстровані по м. Чоп та мають майно, що розташоване на території міста встановлено у розмірі 1,0 відсотка мінімальної заробітної за 1 кв.м. бази оподаткування. Позивач стверджує, що вказане рішення ним прийнято в межах наданих повноважень, відповідно до положень ЗУ „Про місцеве самоврядування" та Податкового кодексу України, тому прийняте Адміністративною колегією Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Рішення від 29.07.2015 року №25-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Чопської міської ради", пунктом 1 резолютивної частини якого визнано дії Чопської міської ради щодо прийняття вищевказаного рішення такими, що порушують законодавство про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 3 ст. 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції" та зобов'язано Чопську міську раду припинити порушення та привести рішення до вимог чинного законодавства, вважають безпідставним. Зважаючи на це, позивач просить визнати Рішення Адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.07.2015 року №25-р/к у справі №03.1-23/2015 - недійсним.

У ході судового розгляду уповноважений представник позивача позовні вимоги підтримала та вказала, що чинне законодавство наділяє позивача повноваженнями щодо встановлення ставок податку для об'єктів житлової та/або не житлової нерухомості та можливістю їх диференціювати.

Уповноважений представник відповідача проти позовних вимог заперечив в повному обсязі, з підстав зазначених у письмовому відзиві та додаткових письмових запереченнях по суті спору. Зокрема вказав, що прийняте позивачем Рішення від 23.01.2015 року №14, пунктом 2 якого затверджено Положення про податок на майно у м. Чоп, було встановлено різні ставки податку на майно для об'єктів не житлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, в залежності від місця їх реєстрації, що є грубим порушенням законодавства, внаслідок яких рівноцінним суб'єктам господарювання створюються дискримінаційні умови діяльності у м. Чоп, виходячи з принципу їх реєстрації.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши уповноважених представників відповідача суд,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2015 року Чопською міською радою прийняте рішення №14 „Про внесення змін до рішення шостої сесії Чопської міської ради шостого скликання від 01.07.2011 року №4" (а.с. 16). Пунктом 2 цього рішення Чопською міською радою затверджено Положення про податок на майно у м. Чоп (надалі - Положення), (а.с.18-24).

Пунктом 1.7.1 Положення визначено ставки податку для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб у розмірі 0,1 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування.

Пунктом 1.7.2 Положення, ставки податку для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, які не зареєстровані по м. Чоп та мають майно, що розташоване на території міста встановлено у розмірі 1,0 відсотка мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр бази оподаткування.

29.07.2015 року Адміністративною колегією Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.07.2015 року №25-р/к прийнято рішення № 25-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Чопської міської ради", резолютивною частиною якого визнано дії Чопської міської ради щодо прийняття вищевказаного рішення у зазначеній частині таким, що порушує законодавство про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 3 ст. 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції" та зобов'язано Чопську міську раду припинити порушення та привести рішення у цій частині до вимог чинного законодавства (а.с. 9-10).

Як вбачається з оскаржуваного рішення адміністративної колегії, Закарпатське обласне відділення Антимонопольного комітету дійшло висновку, що затвердження Чопською міською радою різних ставок податку на майно для об'єктів не житлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, в залежності від місця їх реєстрації, є грубим порушенням конкурентного законодавства, внаслідок яких рівноцінним суб'єктам господарювання створюються дискримінаційні умови діяльності у м. Чоп виходячи з принципу їх реєстрації. Тому дії Чопської міської ради щодо прийняття рішення від 23.01.2015 року №13, пунктом 2 якого затверджено Положення про податок на майно у м. Чоп, яким встановлено різні ставки податку на майно для об'єктів не житлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, в залежності від місця їх реєстрації, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 3 ст. 50, абзацом 8 частини 2 статті 15 Закону України „Про захист економічної конкуренції" у вигляді анти конкурентних дій, внаслідок яких окремим суб'єктам господарювання створюються дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги заявник просить визнати вищевказане Рішення Антимонопольного комітету недійсним, зокрема посилається на положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та на положення податкового законодавства України, а саме вказує, що чинне законодавство наділяє позивача повноваженнями щодо встановлення ставок податку для об'єктів житлової та/або не житлової нерухомості та можливістю їх диференціювати.

Аналізуючи правовідносини сторін та встановлюючи дійсні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 2 статті 25 Господарського Кодексу України органам державної влади і органам місцевого самоврядування, що регулюють відносини у сфері господарювання, забороняється приймати акти або вчиняти дії, що визначають привілейоване становище суб'єктів господарювання тієї чи іншої форми власності, або ставлять у нерівне становище окремі категорії суб'єктів господарювання чи іншим способом порушують правила конкуренції.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншим законодавством.

Відносини між органами влади та суб'єктами господарювання з питань ставок податку на майно регулюються, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до пункту 24 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції сільських, селищних, міських рад належить встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 4 Податкового кодексу України передбачено, що податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на таких принципах:

- рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу (пункт 4.1.2.);

- нейтральність оподаткування - установлення податків та зборів у спосіб, який не впливає на збільшення або зменшення конкурентоздатності платника податків (пункт 4.1.8.);

- єдиний підхід до встановлення податків та зборів - визначення на законодавчому рівні усіх обов'язкових елементів податку (пункт 4.1.11).

Відповідно до пункту 266.5.1. статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, встановлюються в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості.

Системний аналіз коментованих норм свідчить, що діючим законодавством України не передбачено встановлення різних ставок податку на майно в залежності від місця реєстрації суб'єкта господарювання та прямо забороняється приймати акти або вчиняти дії, що визначають привілейоване становище суб'єктів господарювання тієї чи іншої форми власності, або ставлять у нерівне становище окремі категорії суб'єктів господарювання чи іншим способом порушують правила конкуренції.

У даному випадку Чопська міська рада вдалась до диференціації ставок податку для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, в залежності від місця реєстрації юридичних осіб, а не в залежності від типу об'єктів нерухомості, тобто в спосіб який прямо суперечить приписам Податкового кодексу України.

Зважаючи на це, суд погоджується з висновком Адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, що внаслідок застосування Чопською міською радою різних ставок податку на майно для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, в залежності від місця їх реєстрації, суб'єкти господарювання, які зареєстровані за межами м. Чоп, і здійснюють господарську діяльність в місті, несуть більші, порівняно з конкурентами, витрати. Отже, для цих суб'єктів господарювання створюються дискримінаційні умови діяльності.

Відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб'єктами господарювання, суб'єктів господарювання з іншими суб'єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв'язку з економічною конкуренцією регулюються Законом України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до припису абзацу 8 частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» дія, внаслідок якої окремим суб'єктам господарювання або групам суб'єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами - вважається антиконкурентною.

Антиконкурентними діями органів державної влади, місцевого самоврядування, адміністративно-господарського управління та контролю визнаються будь-які акти (рішення, накази, розпорядження, постанови тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність зазначених органів, які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

За приписами статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентні дії органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно частини третьої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» вчинення антиконкурентних дій органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Частиною першою статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Позивачем в порядку статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та не надано жодного доказу, який би спростовував факти вчинення антиконкурентного правопорушення і такі в справі відсутні.

З огляду на вищенаведене, підстави визначені частиною першою статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» для зміни, скасування чи визнання недійсним Рішення - відсутні. За таких обставин, враховуючи вищенаведене в сукупності в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.11.2015 року.

Суддя В.Кривка