РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015Справа № 910/26551/15

За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового

фонду Деснянського району м. Києва»

2. Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація

про звільнення нежитлового приміщення

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Касян В.В. за довіреністю б/н від 09.09.2015 р.;

від відповідача: Люба Л.Г. за довіреністю б/н від 10.09.2015 р.;

Панченко В.В. за довіреністю № 169 від 24.03.2015 р.;

Монтян Т.М. за довіреністю б/н від 20.11.2015 р.;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: Жуковська Я.В. за довіреністю № 102/01/11-9685 від 26.12.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А» (далі - відповідач) про звільнення нежитлового приміщення на першому поверсі, загальною площею 33,5 кв.м. в будинку № 53-а по вулиці Жукова в м. Києві.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідач незаконно зайняв без належних правових підстав нежитлове приміщення на першому поверсі, загальною площею 33,5 кв.м. в будинку № 53-а по вулиці Жукова в м. Києві. При цьому, своє право на звернення з даним позовом до суду позивач мотивував тим, що Розпорядженням Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації № 151 від 29.03.2012 р. «Про закріплення майна, переданого до сфери управління Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації» за позивачем, як балансоутримувачем, закріплено на праві господарського відання спірний гуртожиток. 18.03.2015 р. позивач отримав від відповідача заяву про передачу спірного житлового комплексу на баланс новоствореного ОСББ. 28.04.2015 р. Деснянська районна у місті Києві державна адміністрація направила на адресу позивача листа, в якому повідомила про порядок передачі майна з балансу на баланс, а також те, що до неї надходять численні звернення мешканців гуртожитку щодо призупинення передачі спірного житлового комплексу. 09.06.2015 р. комісією у складі представників позивача було проведено перевірку нежитлового приміщення, загальною площею 33,5 кв.м. в будинку № 53-а по вулиці Жукова в м. Києві та встановлено, що воно самовільно зайняте відповідачем. З урахуванням зазначеного позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.10.2015 р. порушено провадження у справі № 910/26551/15, її розгляд призначено на 03.11.2015 р.

30.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а також письмові пояснення у справі та заперечення на позов, в яких викладені клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про залишення позову без розгляду та клопотання про закриття провадження у справі.

При цьому, відповідач проти позову заперечує, посилаючись на свої права, визначені законодавством та зокрема на те, що з набранням чинності Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» права управління спірним майном повністю перейшли до відповідача.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що Розпорядженням Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації № 48 від 30.01.2015 р. «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» було вирішено закріпити на праві господарського відання комунальним підприємством за «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майно, що перебуває на балансі позивача, в тому числі спірний гуртожиток та нежитлові приміщення в ньому.

03.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 03.11.2015 р. представник відповідача підтримав клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про залишення позову без розгляду та клопотання про закриття провадження у справі, викладені у письмових поясненнях та запереченнях на позов, які були подані через відділ діловодства господарського суду міста Києва 30.10.2015 р.

Суд відклав вирішення вищевказаних клопотань відповідача до встановлення фактичних обставин у справі.

В судовому засіданні 03.11.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні 03.11.2015 р. проти задоволення позову заперечили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.11.2015 р. було вирішено на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучити до участі у розгляді справи в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» та в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію, розгляд справи відкладено на 01.12.15 р.

26.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи-2 подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи та письмові пояснення, в яких вона підтримує доводи позовної заяви у даній справі.

27.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані письмові пояснення, в яких він повторно наголошує на тому, що позивач не є балансоутримувачем спірного майна.

Крім того, представником відповідача подано клопотання, відповідно до якого він просить припинити провадження у справі за відсутністю предмета спору.

30.11.2015 р. та 01.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

У судове засідання 01.12.2015 р. представник третьої особи-1 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи-1 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Судом було розглянуто в судовому засіданні заявлені відповідачем клопотання про: припинення провадження у справі через відсутність предмету спору; залишення позову без розгляду; закриття провадження у справі й вирішено в їх задоволенні відмовити.

Так, слід зазначити, що у випадку встановлення того, що права позивача у спірних правовідносинах не порушені відповідачем, суд має відмовити в задоволенні позовних вимог, а не припиняти провадження у справі, оскільки провадження у справі припиняється за відсутністю предмета спору лише у разі припинення його існування під час розгляду справи.

При цьому, господарським процесуальним законом не передбачено права суду залишити позов без розгляду за вказаних обставин.

У свою чергу, закриття провадження у справі є інститутом процесуального права в цивільному та адміністративному процесі й Господарським процесуальним кодексом України не передбачене.

В судовому засіданні 01.12.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи-2, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради від 27 жовтня 2011 року № 396/6612 «Про деякі питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передаються до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації» було вирішено передати до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва.

Відповідно до Розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації «Про визначення балансоутримувача відомчого житлового фонду ПАТ «ХК «Київміськбуд» № 561 від 12.10.2012 року та додатку № 1 до розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 561 від 12.10.2012 року балансоутримувачем гуртожитку, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Жукова, будинок 53-А, визначено Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва.

Згідно з Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 337 від 29.03.2012 року Про внесення змін до розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 29 березня 2012 року № 151, додатку № 3 до розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 29 березня 2012 року № 151 «Про закріплення майна, переданого до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації» гуртожиток за адресою: місто Київ, вулиця Жукова, будинок 53-А, закріплений на праві господарського відання за Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва.

Рішенням Київської міської ради від 9 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» було вирішено, зокрема:

- створити комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» та віднести його до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

- Комунальному підприємству «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва та Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва передати новоствореному Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» житловий фонд, який був переданий до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01 серпня 2014 року;

- районним в місті Києві державним адміністраціям у чотиримісячний строк з дати набрання чинності цим рішенням забезпечити складання переліків об'єктів, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва та згідно з цим рішенням передаються комунальним підприємствам та надати їх Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); забезпечити передачу на баланс комунальних підприємств, зазначених у цьому рішенні, житловий фонд, який був переданий до сфери управління відповідних районних в місті Києві державних адміністрацій; закріпити на праві господарського відання за комунальними підприємствами, зазначеними у цьому рішенні, майно, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Розпорядженням Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації № 48 від 30.01.2015 р. «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майна» було вирішено закріпити на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майно, що перебуває на балансі позивача, в тому числі спірний гуртожиток та нежитлові приміщення в ньому.

Відповідно до Акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 02.03.2015 р. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» прийняло з балансу позивача спірний будинок.

Разом з тим, не зважаючи на вказані обставини, позивач продовжує вважати себе балансоутримувачем спірного майна та суб'єктом, за яким воно закріплено на праві господарського відання, з огляду на що звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на самовільне зайняття відповідачем нежитлового приміщення на першому поверсі, загальною площею 33,5 кв.м. в будинку № 53-а по вулиці Жукова в м. Києві, про що складено Акт обстеження нежитлового приміщення від 09.06.2015 р.

Заперечуючи проти позову у даній справі, відповідач звертає увагу на те, що у позивача відсутнє право заявляти відповідні позовні вимоги, оскільки він не має більше відношення до спірного будинку.

При цьому, відповідач вказує в тому числі на Лист позивача від 11.09.2015 р. за № 48-2208, в якому позивач визнав, що він більше не є балансоутримувачем спірного гуртожитку.

Крім того, відповідач зауважує, що з 01.07.2015 р. набрав чинності Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», змінено порядок управління багатоквартирним будинком та процедуру призначення управителя, ліквідувавши повністю поняття балансоутримування та балансоутримувача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

При цьому, положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У свою чергу, згідно зі змістом ч. 2 ст. 19 Цивільного кодексу України встановлено, що способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який узгоджується з двома критеріями: (1) має відповідати змісту права, що порушене й здатний таке право відновити, а також (2) має бути передбачений приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами Договором.

В той же час, слід враховувати, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, а також те, чи може відповідний спосіб захисту бути реалізованим у спірних правовідносинах між сторонами.

За приписами частин 1 та 2 статті 133 ГК України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України. Майно суб'єктів господарювання може бути закріплено на іншому праві відповідно до умов договору з власником майна.

Згідно зі ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

За змістом ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач має право: здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі.

Як зазначалось вище, на виконання Рішення Київської міської ради від 9 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» Деснянською районною у місті Києві державною адміністрацією було прийнято Розпорядження № 48 від 30.01.2015 р. «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майна», яким було вирішено закріпити на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майно, що перебуває на балансі позивача, в тому числі спірний гуртожиток та нежитлові приміщення в ньому.

Відповідно до Акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 02.03.2015 р. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» прийняло з балансу позивача спірний будинок.

Жодних належних та допустимих доказів того, що позивач залишився балансоутримувачем та особою, за якою спірне майно закріплено на праві господарського відання - суду не представлено.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено доводів та доказів, з яких вбачалося б, в чому саме полягає у спірних правовідносинах порушення цивільних прав чи охоронюваних законом інтересів саме позивача в межах його правового статусу, як і не доведено права звертатись з даним позовом в інтересах власника спірного майна.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено необґрунтованість позовних вимог, вони не підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача та йому не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.12.2015 р.

Суддя В.С. Ломака