РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015Справа №910/24581/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз"

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Кабанін С.О.

від відповідача: Кравченко В.М.

від третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехсоюз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» про зобов'язання виплатити переказ коштів у розмірі 192 611, 17 грн. з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехсоюз» № 3558, відкритого в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку" на рахунок 176 Васильківське УК/Васильк. Р-н/11024000 у Київській області, МФО 821018, зазначивши у призначенні платежу: авансовий внесок з податку на прибуток.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/24581/15 призначено до розгляду у судовому засіданні на 21.10.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що Публічне акціонерне товариства «Всеукраїнський банк розвитку» віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим до вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехсоюз» застосовуються обмеження встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на даний час не можуть бути задоволенні.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи на виклик суду не з'явився.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 16.11.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз" та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" укладено договір банківського поточного рахунку № TF6813.001, за умовами якого відповідач зобов'язався відкрити позивачу поточні рахунки в національній та іноземній валюті для приймання та зарахування на рахунок позивача грошових коштів виконання розпоряджень позивача про перерахування і видачу відповідних сум та проведення інших операцій, а позивач - оплачувати послуги банку в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.п. 2.2., 2.4. договору відповідач виконує доручення позивача, що міститься в розрахунковому документі: у день надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу та наступного операційного дня - у разі надходження його і післяопераційний час. Операційний час банку - з 09:00 до 16:00; операційний день - з 09:00 до 18:00.

Відповідно до п. 4.1. договору відповідача має право на договірне списання, а позивач доручає банку самостійно утримувати за обслуговування рахунку погашення заборгованості за договором, шляхом списання коштів з його рахунку згідно з тарифами та договірних умов, що діють на час проведення операцій.

Договір, відповідно до п. 6.1., набуває чинності з моменту його підписання, діє до 14.11.2013 р. та вважається продовженим на кожен наступний календарний рік у разі відсутності повідомлення за 30 календарних до закінчення терміну дії договору.

10.07.2015 р. та 07.09.2015 р. позивач звернувся з платіжними дорученнями № 6 від 06.07.2015 р. та № 8 від 07.09.2015 р. відповідно про перерахування грошових коштів на загальну суму 192 611, 17 грн. з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз", відкритому у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку".

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідач всупереч умовам договору № TF6813.001 від 14.11.2012 р. не здійснив перерахування грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз" з його рахунку, відкритому у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку".

При цьому, позивач відзначає, що вказані грошові кошти були зараховані на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз" після введення тимчасової адміністрації.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

У відповідності до ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, а також відповідальність суб'єктів переказу та загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначається Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до ст. 24.3. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією.

Пунктами 8.2., 8.3. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач факт невиконання платіжних доручень не заперечує.

Відтак, приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується отримання відповідачем спірних платіжних доручень Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз", враховуючи умови укладеного між сторонами договору та приписи Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», суд дійшов висновку, що відповідачем допущено порушення зобов'язань за договором № TF6813.001 від 14.11.2012 р., а також загальні приписи ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

В той же час, як встановлено судом, постановою Національного банку України № 743 від 27.11.2014 р. Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський банк розвитку" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 132 від 27.11.2014 р. розпочато з 28.11.2014 р. процедуру виведення з ринку Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" шляхом запровадження тимчасової адміністрації з 28.11.2014 р. до 27.02.2015 р.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 44 від 27.02.2015 р. продовжено здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку" до 27.03.0215 р. включно.

Відповідно до наказу Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 111 від 30.03.3015 р. продовжено з 28.03.2015 р. повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку" до дати отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 177 від 23.09.2015 р. продовжено повноваження тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до отримання від Національного банку України рішення щодо ліквідації вказаного банку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом відносно інших законодавчих актів України у вказаних правовідносинах.

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом;

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

За визначенням ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредитором є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором банку, а відповідач, в свою чергу, боржником та їх зобов'язання щодо виконання платіжних доручень є майновими у розумінні ст.ст. 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим такі правовідносини є предметом регулювання Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічні висновки у подібних правовідносинах викладені у постановах Вищого господарського суду України від 18.02.2015 р. № 901/9229/14 та від 15.01.2015 р. № 915/913/14 а також у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 р. у справі № 910/9232/14, від 10.06.2015 р. у справі № 927/1379/14, від 29.04.2015 р. № 3-61гс15 та від 01.04.2015 р. № 3-25гс15.

Відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

В той же час, виходячи із системного аналізу Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також враховуючи висновки Верховного Суду України у спірних правовідносинах, які в силу імперативних приписів Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для врахування судами, з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації будь-яка господарська операція здійснюється виключно за погодження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Однак, матеріали даної справи не містять відомостей щодо надання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб дозволу на здійснення перерахунку коштів з рахунку позивача, відкритому у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку".

Тож, приймаючи до уваги вищевикладені обставини та виходячи із наведених законодавчих норм, суд дійшов висновку про неможливість наразі виконання банківських операції щодо перерахування грошових коштів позивача у відповідності до умов договору № TF6813.001 від 14.11.2012 р., що відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України є обмеженням прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку.

Аналогічні висновки містяться також у постанові Вищого господарського суду України від 30.03.2015 р. у справі № 910/15388/14.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позову.

Між тим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що він не похвалений можливості захистити свої майнові права за договором у порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір при відмові у позові покладається на позивача.

Однак, ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Тож, приймаючи до уваги, що спір у даній справі виник внаслідок порушення відповідачем зобов'язань за договором, суд дійшов висновку про покладення судового збору на відповідача.

Наразі норми Закону України "Про судовий збір" не містять будь-яких обмежень щодо покладання судового збору на банк, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову відмовити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" (01135, м. Київ, вул. Чорновола, 25, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз" (08623, Київська обл., Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Залазнична, 49, ) 2 889, 17 (дві тисячі вісімсот вісімдесят дев'ять грн. 17 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.11. 2015 р. .

Суддя Пригунова А.Б.