ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2015 р.Справа № 916/4477/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів Савицького Я.Ф., Ліпчанської Н.В.

(склад судової колегії змінено відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду № 769 від 17.11.2015 року щодо повторного автоматичного розподілу справи у зв'язку з припиненням повноважень судді Журавльова О.О. 12.11.2015 року)

при секретарі судового засідання Будному О.В.

за участю представників сторін у судовому засіданні від 25.11.2015 р.:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України

на рішення господарського суду Одеської області від 01 жовтня 2015 року

у справі №916/4477/14

за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Одеського морського порту)

до відповідача: Дочірнього підприємства ГПК Україна компанії „ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ

про стягнення 693718,54 грн.

У судовому засіданні 25.11.2015 р. згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (далі позивач, Адміністрація, скаржник) звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства ГПК Україна компанії „ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ (далі відповідач, Підприємство) 693718,54 грн. боргу, посилаючись на невиконання відповідачем зобовязання за генеральною інвестиційною угодою №КД-8268 від 16.02.2006 р. щодо здійснення розподілу доходу від експлуатації Об'єкта інвестування, а саме сплати на користь Адміністрації 14 % вартості комплексу навантажувально-розвантажувальних робіт, що покриваються акордною ставкою, встановленою згідно із чинним законодавством України.

У правове обґрунтування позову Адміністрація послалась на ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 01 жовтня 2015 року у справі № 916/4477/14 (суддя Гут С.Ф.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано необґрунтованістю та не підтвердженістю матеріалами справи позовної вимоги Адміністрації.

Не погодившись з рішенням суду, Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування та недоведеність обставин справи та невідповідність висновків суду матеріалам справи. Зокрема, скаржник послався на неврахування судом положення ч. 1 ст. 18 Закону України «Про інвестиційну діяльність», згідно якого умови договорів, укладених між суб'єктами інвестиційної діяльності, зберігають свою чинність на весь строк дії цих договорів і у випадках, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище суб'єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 22.10.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та зобовязано скаржника надати докази сплати судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі (доплатити 3815,45 грн.).

18.11.2015 р. до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Адміністрації про приєднання до матеріалів справи доказу сплати судового збору у вищезазначеній сумі, а саме оригіналу платіжного доручення від 11.11.2015 р. № 2330.

У відзиві на апеляційну скаргу Підприємство вказує, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм чинного законодавства та обставин справи, тому просить залишити рішення суду без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

У судових засіданнях 18.11.2015 р. та 25.11.2015 р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду, задовольнивши позов, а представник відповідача просив залишити вказане рішення без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 16.02.2006 р. між Державним підприємством Одеський морський торговельний порт (Порт) та Дочірнім підприємством "ГПК УКРАЇНА" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ" (Інвестор) укладено генеральну інвестиційну угоду №КД-8268 (далі також Угода) з метою залучення додаткових інвестицій для подальшого розвитку інфраструктури порту, підвищення ефективності обробки вантажів, збільшення вантажообігу і поліпшення якості обслуговування клієнтів.

У подальшому сторони уклали низку додаткових угод до Угоди, а саме: додаткові угоди № 1 від 16.04.2007 р., № 2 від 03.09.2007 р., № 3 від 04.06.2010 р., меморандум про взаєморозуміння від 15.11.2010 р., а також додаткові угоди від 15.11.2010 р. та від 13.06.2013 р.

Відповідно до додаткової угоди № 5 від 13.06.2013 р. здійснено заміну сторони генеральної інвестиційної угоди, а саме всі права та обовязки ДП „Одеський морський торговельний порт (Порт) перейшли до ДП „Адміністрація морських портів України (Адміністрація) як правонаступника.

За умовами названих додаткових угод, Порт та Інвестор домовились про врегулювання власних взаємовідносин, повязаних із інвестуванням грошових коштів у створення обєкту інвестування - нового контейнерного терміналу на Карантинному молу Одеського морського порту загальною площею 19,3 гектарів, із запланованим обсягом вантажопереробки 600000 TEU на рік та довжиною причальної стінки 650 метрів (Об'єкт інвестування).

Згідно п. 6.1.1 додаткової угоди від 15.11.2010 р. джерелом доходів Адміністрації є, зокрема, частина вартості комплексу навантажувально-розвантажувальних робіт, що покриваються акордною ставкою, встановленою згідно з чинним законодавством України, у розмірі 14 % протягом перших десяти років з моменту введення Об'єкта інвестування в експлуатацію, та 18 % з одинадцятого року після введення об'єкта інвестування в експлуатацію.

Пунктом 6.5. вищевказаної додаткової угоди сторони узгодили, що розподіл доходу від експлуатації об'єкта інвестування після закінчення будівництва буде здійснюватися наступним чином: протягом перших десяти років з моменту введення об'єкта інвестування в експлуатацію Адміністрації направляється 14 % вартості комплексу навантажувально-розвантажувальних робіт (далі також НРР), що покриваються акордною ставкою, встановленою згідно з чинним законодавством України, з одинадцятого року після введення об'єкта інвестування в експлуатацію - 18 % вартості комплексу навантажувально-розвантажувальних робіт, що покриваються акордною ставкою, встановленою згідно з чинним законодавством України.

Пунктом 6.6. цієї додаткової угоди передбачено, що усі розрахунки між ними здійснюються в національній валюті України - гривнях, з обов'язковою фіксацією еквівалента в доларах США за офіційним курсом, встановленим Національним банком України на день здійснення розрахунків.

Як вбачається з акта готовності обєкта до експлуатації від 01.08.2014 р., закінчено будівництво наступних обєктів:

1) будівництво 1-ї черги (гідротехнічні споруди) контейнерного терміналу на Карантинному молу ДП „Одеський морський торговельний порт за рахунок штучно створеної території, а саме: першого пускового комплексу у складі - причали 1к та 2к, акваторія контейнерного терміналу 14,792 м в БСВ (днопоглиблювання акваторії до мінус 14,792 в БСВ); будівництво здійснене за рахунок коштів Замовника Одеської філії ДП „Адміністрація морських портів України;

2) будівництво другого пускового комплексу у складі: утворення території в повному обсязі 19,3 га; будівництво північного і південного берегоукріплень 430 м.; будівництво підїзної автодороги з існуючого терміналу та причали № 1к та № 2к уздовж південного берегоукріплення загальною площею 4 306 кв.м.; будівництво покриття території вздовж причалів 1к і 2к на відстані 65м від лінії кордону загальною площею 40059 кв.м.; встановлення трьох контейнерних перевантажувачів Liebherr P178L(GS) Super в/п 656 т кожний на причалах 1к і 2к для обробки суден-контейнеровозів; мережі та споруди електропостачання, зовнішнього освітлення, водопроводу та зливової каналізації, звязку і сигналізації з будівництвом трансформаторної підстанції 6/0,4 кВ, що забезпечують функціонування першого та другого пускових комплексів; будівництво здійснене за рахунок коштів Інвестора ДП „ГПК Україна.

12.08.2014 р. Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано сертифікат серії IV № 93 про відповідність закінченого обєкта „Будівництво 1-ї черги (гідротехнічні споруди) контейнерного терміналу на Карантинному молу ДП „Одеський морський торговельний порт за рахунок штучно створеної території (1-й та 2-й пускові комплекси) проектній документації, що підтверджує готовність причалів 1к та 2к до експлуатації.

Наказом Адміністрації Одеського морського порту № 429 від 12.08.2014 р. причали 1к та 2к прийняті до експлуатації та прийняті на баланс Одеської філії ДП „Адміністрація морських портів України, у звязку із чим їм присвоєні інвентарні номери 200013 та 200014 відповідно.

Позивач стверджує, що у вересні 2014 року Інвестором розпочато здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт на вказаному об'єкті, однак доходи, передбачені п. 6.5. додаткової угоди від 15.11.2010 р., не було перераховано Адміністрації.

Неодноразові звернення Адміністрації до Підприємства щодо здійснення останнім відповідної оплати у добровільному порядку не призвели до позитивного результату, що зумовило звернення Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України до господарського суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача 693718,54 грн. При цьому, в обґрунтування позову Адміністрація послалась на те, що єдиним нормативним документом щодо визначення тарифів на комплекс робіт, пов'язаних з обробленням вантажів у портах України та встановленням розмірів акордних ставок є Збірник тарифів на комплекс робіт, пов'язаних з обробленням вантажів у портах України, затверджений Наказом Міністерства транспорту України від 31.10.1995 р. №392 (далі - Збірник тарифів). За даними Інвестора з моменту введення в експлуатацію причалів 1к, 2к останнім було здійснено обробку контейнерів у кількості 2635 ТЕU (згідно листа Підприємства від 20.10.2014 р. №706), що також додатково підтверджується лоцманськими квитанціями №2422 від 11.09.2014 р., №2410 від 10.09.2014 р., №2464 від 14.09.2014 р., №2457 від 13.09.2014 р., актом (відомістю) (statement оf facts) між судном, агентом та відповідачем (портовим оператором) від 11.09.2014 р., вантажними деклараціями від 13.09.2014 р., 14.09.2014 р. Отже, з урахуванням акордних ставок, визначених Збірником тарифів, показників обробки контейнерів біля причалів 1к, 2к, позивачем було зроблено розрахунок частини вартості комплексу НРР, що покриваються акордною ставкою, яка становить джерело доходу Адміністрації (що одночасно є розрахунком ціни цього позову), згідно якого відповідач повинен, на думку позивача, перерахувати останньому 693718,54 грн.

Частиною 3 статті 2 Закону України Про інвестиційну діяльність передбачено, що інвестиційна діяльність забезпечується шляхом реалізації інвестиційних проектів і проведення операцій з корпоративними правами та іншими видами майнових та інтелектуальних цінностей.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 названого Закону України основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Згідно ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2014 р. по справі №522/550/14-ц (провадження №2о/522/96/14), задоволено заяву Дочірнього підприємства ГПК Україна компанії „ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ: вирішено тлумачити умови додаткової угоди від 15.11.2010 р. до генеральної інвестиційної угоди №КД-8268 від 16.02.2006 р. таким чином, що зобовязання Підприємства, передбачені пунктами 5.3, 6.1.1, 6.5 цієї додаткової угоди, зокрема, зобовязання щодо оплати на користь Державного підприємства „Адміністрація морських портів України частини доходу від експлуатації Обєкта інвестування та компенсації за незабезпечення гарантованого обсягу вантажопереробки, слід вважати такими, що припинилися, у звязку із неможливістю виконання вказаних зобовязань з моменту набрання чинності Законом України «Про морські порти України».

Частиною 5 статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Будь-які докази оскарження вказаного вище рішення Приморського районного суду в матеріалах справи відсутні, отже, дане рішення, яке набрало законної сили 10.02.2014 р., є чинним, а тому обов'язковим до виконання на всій території України, при цьому, встановлені цим рішенням суду обставини не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в розрахунку частини вартості комплексу НРР (що покриваються акордною ставкою), яка становить джерело доходу Адміністрації (що одночасно є розрахунком ціни цього позову) визначено період розрахунку з 10.09.2014 р. по 13.09.2014 р., в той час як Закон України „Про морські порти набрав чинності з 13.06.2013 р.

Отже, оскільки згідно вказаного вище рішення Приморського районного суду м. Одеси, зобовязання Підприємства щодо оплати на користь Адміністрації морських портів України частини доходу від експлуатації Обєкта інвестування вважається таким, що припинилося з моменту набрання чинності Законом України «Про морські порти України» - з 13.06.2013 р., то станом на визначений позивачем період (з 10.09.2014 р. по 13.09.2014 р.) таке зобовязання Інвестора вже не існувало.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, пунктами 6.1.1, 6.5 додаткової угоди від 15.11.2010 р. встановлено, що розподіл доходу від експлуатації Об'єкта інвестування після закінчення будівництва має здійснюватися у відповідному процентному визначенні саме з моменту введення Об'єкта інвестування в експлуатацію.

Пунктом 3 меморандуму про взаєморозуміння від 15.11.2010 р. встановлено, що завершення будівництва оформлюється актом введення в експлуатацію Об'єкту інвестування та актом приймання-передачі. Згадані акти є підставою для взяття збудованого Обєкта інвестування на баланс Інвестора.

Згідно згаданого меморандуму «Об'єкт інвестування» - контейнерний термінал, розташований на Карантинному молу Одеського порту, загальною площею 19,3 гектарів, із запланованим обсягом вантажопереробки 600000 TEU на рік та довжиною причальної стінки 650 метрів.

Тобто сторони погодили, що відповідний розподіл доходу від експлуатації Обєкта інвестування має бути розпочато після введення в експлуатацію збудованого контейнерного терміналу на Карантинному молу, який матиме відповідні параметри.

Однак, як свідчать матеріали справи, Об'єкт інвестування в повному обсязі не збудований, будівельні роботи не завершені та весь об'єкт в експлуатацію не введено, що не заперечується відповідачем. Так, позивачем введено в експлуатацію лише перший та другий пусковий комплекси 1-ї черги (гідротехнічні споруди) контейнерного терміналу, що підтверджується актом готовності об'єкта до експлуатації від 01.08.2014 р. та сертифікатом відповідності закінченого будівництвом об'єкта (черги, окремого пускового комплексу) серії ІУ № 93 ДАБІ України, в той час як чинною проектною документацією зі створення Обєкта інвестування передбачено будівництво та введення в експлуатацію третього, четвертого, пятого та шостого пускових комплексів.

Згідно ч. 8 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461, проектною документацією можуть бути визначені черги та/або пускові комплекси, кожен з яких може бути прийнятий в експлуатацію окремо.

У п. 3 вищевказаного меморандуму сторони підтвердили, що відповідно до п. 1.5 додаткової угоди, у результаті інвестування Інвестор отримує право користування та володіння частиною Обєкта інвестування відповідно до обсягу робіт, що виконуються Інвестором, передбачені чинним законодавством України, з моменту введення його в експлуатацію.

Таким чином, з аналізу вищенаведених положень чинного законодавства та умов укладених сторонами угод та меморандуму випливає висновок про узгодження сторонами того, що оплата частини доходу від експлуатації Обєкта інвестування мала здійснюватися саме після введення в експлуатацію всього об'єкта, а не лише його окремої частини (пускового комплексу).

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про те, що позовна вимога Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) до Дочірнього підприємства "ГПК УКРАЇНА" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ" про стягнення 693718,54 грн. за генеральною інвестиційною угодою №КД-8268 від 16.02.2006 р. не доведена, матеріалами справи не підтверджена, а тому задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції.

За таких обставин, підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 01 жовтня 2015 року у справі № 916/4477/14 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: Я.Ф. Савицький

Суддя: Н.В. Ліпчанська