ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р.Справа № 916/3872/15

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Горбатюку Р.О.

за участю представників сторін :

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю від 01.12.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/3872/15:

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "КІМ";

До відповідача: Приватного підприємства "Компанія "Паритет";

про визнання недійсною додаткової угоди, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "КІМ" (далі Позивач) звернулось до Приватного підприємства "Компанія "Паритет" (далі Відповідач) із позовом про визнання недійсною додаткової угоди № 2 до договору, посилаючись на наступне.

29.04.2008 р. між сторонами у справі нібито був укладений Договір доручення про надання юридичних послуг № 122-юд/08, за п.2.1 якого довіритель доручає, а повірений приймає на себе обовязок за винагороду виплачувану довірителем, надавати довірителю юридичні послуги на умовах і в обємі передбачених договором.

15.12.2011 р. між сторонами у справі нібито був укладений Договір доручення про надання юридичних послуг № 123-юр/11, за п.2.1 якого довіритель доручає, а повірений приймає на себе обовязок за винагороду представляти інтереси довірителя в державних органах влади та управління, в судових органах, у взаємовідносинах з фізичними та юридичними особами з питань організації довірителем діяльності, включаючи зовнішньоекономічну діяльність, здійснювати юридичний захист цієї діяльності у відповідності із законодавством України, а також консультувати довірителя з питань, які виникають в процесі його діяльності.

20.12.2011 р. між сторонами у справі нібито був укладена додаткова угода № 1 до Договору доручення про надання юридичних послуг № 123-юр/11 якою до п.4.1 Договору внесені зміни, а саме : „4.1. Починаючи з 01.01.2012р. винагорода повіреного складає 6000 гривень в місяць або в сумі, еквівалентній 750 доларам США.

Також 20.12.2011 р. між сторонами у справі було укладено додаткова угода № 2 до Договору доручення про надання юридичних послуг № 123-юд/11 за якою Довіритель повинен виплатити Повіреному суму додаткової винагороди.

Позивач зазначає, що діюче на момент укладення правочину чинне цивільне законодавство передбачало обовязкове проставлення печатки при укладенні правочинів, що випливає із змісту ч. 2 ст. 207 ЦК України.

Також позивач зазначає, що додаткові угоди №№ 1 та 2 та сам договір укладені з порушенням форми необхідної для укладання такого типу договорів.

Також позивач зазначає, що у Договорі між Сторонами у справі не визначений строк дії договору, що суперечить ст. 180 ГК України.

На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити та визнати недійсним Додаток № 2 до Договору доручення про надання юридичних послуг № 123-юр/11 від 20 грудня 2011 року

Позивач в жодне засідання суду (з трьох, що відбулись) не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи за наявною у справі адресою (повідомлення у справі). Причини неявки суду не повідомив. Витребувані судом матеріали оригінали доданих до позову копій документів суду не надав.

Таким чином, суд розглядує справу за наявними в ній матеріалами за приписами ст.75 ГПК України.

Відповідач з вимогами не погоджується з підстав викладених у відзиві на позові у якому значив, що оспорюваний правочин містить усі необхідні реквізити додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Крім відзиву на позов, відповідач 11.11.2015 р. ( вх. № 28222/15 від 11.11.2015 р. ) надав суду заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, у якій просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності на підставі ст. 257, ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України та відмовити у задоволенні позову.

Крім того, в засіданні суду 11.11.2015 р. надав суду для огляду оригінали оспорюваного Додатку № 2 до Договору доручення на надання юридичних послуг № 123-юр/11 від 20 грудня 2011 року разом з оригіналом цього Договору та копії вказаних документів супровідним листом долучені до матеріалів справи.

Оригінали оспорюваного Додатку № 2 до Договору доручення на надання юридичних послуг № 123-юр/11 від 20 грудня 2011 року оглянуті в засіданні суду 01.12.2015 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11 листопада 2015 р. строк вирішення спору за клопотанням позивача продовжено на 15 днів до 01 грудня 2015р.

В засіданні суду 01 грудня 2015р. за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представника відповідача, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

Як випливає із змісту позову, предметом спору у даній справі є визнання недійсним Додатку № 2 до Договору доручення (правочину ), який на думку позивача, не має печатки ПП „Компанія „Паритет Відповідача.

Відсутність печатки Відповідача на вказаному правочині, на думку позивача, є ознакою недійсності даного правочину, так як не була додержана необхідна законна форма укладення договору відповідно до ст. 215 ЦК України.

Як випливає з оглянутих в засіданні суду 01 грудня 2015р. оригіналів оспорюваного Додатку № 2 до Договору доручення на надання юридичних послуг № 123-юр/11 від 20 грудня 2011 року, Додатку № 1 до цього ж Договору, самого Договору доручення на надання юридичних послуг № 123-юр/11 від 20 грудня 2011 року, вказані документи містять печатку відповідача.

З приведеного чітко випливає, що підстава, яку позивач зазначив у якості визнання вказаного правочину недійсним, у даному випадку відсутня. Таким чином, оспорюваний правочин з цієї підстави відповідає вимогам закону.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Статтею 215 цього ж кодексу передбачено недійсність правочину.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.3.1 Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, - 3.1. Господарюючі суб'єкти як юридичні особи повинні вчиняти правочини в письмовій формі як між собою, так і з фізичними особами (в останньому випадку - за винятком тих правочинів, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення; статті 206, 208 ЦК України). Відтак свобода вибору у підприємства, установи, організації, що укладає угоду, між усною та письмовою формою правочину є винятком, а обов'язкова письмова форма - правилом.

Недодержання форми правочину, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність правочину лише у разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема, статтями 547, 981, 1055, 1059, 1107 ЦК України. У зазначених випадках правочин є нікчемним.

Зворотнього відповідач, в порядку ст. 33 ГПК України, не довів.

Щодо зазначення позивачем, що у Договорі між Сторонами у справі не визначений строк дії договору, що суперечить ст. 180 ГК України, суд зазначає таке.

Згідно прохальної частини позову вказаний Договір не є предметом предметом спору у даній справі, тобто позивач не ставить питання про визнання його недійсним.

Проте, згідно п.6.7 вказаного Договору він укладений на строк, необхідний для виконання зобовязань за Договіром та набирає сили з моменту його підписання та на момент припинення Договору всі зобовязання за ним повинні бути Сторонами виконанні.

З приведеного пункту Договору випливає, що він укладений на строк виконання сторонами Договору зобовязань за цим Договором.

Як зазначено у п.п. 2.1.1, 2.1.2 Договору предметом Договору є захист Повіреною особою (Відповідачем ) інтересів Довірителя - ТОВ „КІМ (Позивача) з питань зобовязань, що витікають з ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2010 р. про визнання та затвердження мирової угоди та з питань повязаних з виконаням Доверителем зобовязань , що витікають з договору займу від 13 січня 2003 року.

За статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

За ч. 7 ст. 180 ГК України Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

З приведених норм права та п.6.7 Договору витікає, що Договір укладений на строк необхідний для захисту Повіреною особою (Відповідачем ) інтересів Довірителя - ТОВ „КІМ (Позивача) з питань зазначений у п.п.2.1.1 та 2.1.12 Договору, про що зазначено вище.

Таким чином, на думку суду, зазначення Позивачем що у Договорі не зазачений строк його дії є неправильним.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до вимог позивача суду зазначає таке.

За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто право позивача повинно бути порушеним.

Наслідки пропуску строків позовної давності на підставі ст. 257, ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України застосовують лише у випадку порушення права позивача.

В даному випадку право позивача не порушено так як оспорюваний правочин відповідає вимогам закону.

Таким чином, оскільки право позивача не порушено то і застосувати строк позовної давності до непорушеного права неможливо.

За таких обставин, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.

Крім наведеного суд зазначає, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним додатку № 2 до Договору доручення, який позивач просить визнати недійним, а позивач описує у позовній заяві Договори доручення про надання юридичних послуг № 122-юд/08 та № 123-юд/11 та додаткові угоди №№ 1 та 2.

З цього приводу позивач не надав жодного пояснення.

Керуючись ст. ст.32,33,43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КІМ" - відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 07 грудня 2015 р.

Суддя М.І. Никифорчук