ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015 р. Справа № 917/2153/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія" "ВУСО", вул. Казимира Малевича буд. 31, м.Київ, 03680

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна", вул. Пушкіна, 47, м.Полтава, 36000

про стягнення 3045,97грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1

У судовому засіданні 26.11.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 3045,97грн.

Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує, з підстав, викладених у відзиві на позов від 29.10.2015р. вхід. №15794

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (Страховик) і ОСОБА_2 ( Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1-04 від 09.09.2013 року, за і ким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер ВМ 8373 В А.

27.03.2014 року в м. Київ, на вул. Наб. Хрещатицька, 9 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), за участю автомобіля Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під управлінням ОСОБА_3, та мотоциклу марки Hyosung GT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під управлінням водія ОСОБА_4.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ВУСО» автомобіль.

Згідно з довідкою про обставини ДТП, виданою ВДАІ, особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП "Порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна", є водій ОСОБА_4. Його вина встановлена Постановою Подільського районного суду м. Києва від 18.04.2014 року.

Цивільна відповідальність ОСОБА_4 на момент настання страхової події була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1882415

Згідно умов договору страхування одним із страхових випадків, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю Страхувальника (п. 4.1.1 Договору страхування). Розмір страхового відшкодування визначається Страховиком, виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. Підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування, офіційного дилера, що виконує гарантійне обслуговування ТЗ (п. 5.2. Договору страхування).

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідно до рахунку №С300279756/СС00190099 від 31.03.2014 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля складає 20 510, 59 грн..

З вказаної суми частково були здійснені вирахування на загальну суму 1 846, 82грн. та застосовано п. 16.19.1 Договору, після чого сума страхового відшкодування в розмірі 9 313, 89 грн. була перерахована на користь Страхувальника та на рахунок ТОВ «АВТОСОЮЗ» (СТО), що підтверджується страховим актом № 2128-02 від 27.05.2014 року та платіжним дорученням № 5794 від 28.05.2014 року.

Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило Страхувальнику (на рахунок СТО) суму страхового відшкодування в розмірі 9 313, 89 грн.

03.09.2014 року ПрАТ «ВУСО» звернулося до ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» з заявою про виплату 9 313,89 грн.

29.10.2014 року ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» виконало свої зобов'язання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/1882415, що підтверджується платіжним дорученням №2493 від 29.10.2014 року на суму 5757,92грн..

Позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно не доплачено страхове відшкодування в розмірі 3 045, 97 грн.

При цьому позивач зазначає, що ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» не враховано приписів статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Тобто визначальним моментом для звернення з такою вимогою є сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Згідно з ч. 4 ст.9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту досягнуто згоди, що підставою дія виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування,рекомендованої Страховиком (п.5.2 Договору страхування).

Нормою статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Проте, здійснення позивачем виплати страхового відшкодування в спірній сумі на користь страхувальника не суперечить приписам статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки, по-перше, вказаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли за договором добровільного страхування наземного транспортну, а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить.

Адже, з приписів вищевказаних норм Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, не стосуються позивача (страховика за договором добровільного страхування майна), дії якого не регулюються цим Законом, а тому в даній правовій ситуації відсутні правові підстави перекладати на цозивача обов'язки відповідача, який є страховиком за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, Законом України "Про страхування" не передбачено обов'язкового проведення суб'єктами оціночної діяльності незалежної професійної оцінки шкоди, завданої транспортному засобу внаслідок ДТП, тобто необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від попереднього проведення такої оцінки.

В свою чергу, Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює не спірні правовідносини у даній справі, а правовідносини, у яких обов'язок проведення професійної оцінки встановлюється для відповідача саме у разі виконання ним зобов"язання безпосередньо відшкодувати шкоду потерпілій особі, взятого за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним peмонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Стаття 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України, на які у позові посилається позивач, чітко визначають, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування набуває право вимоги за завдані збитки, виключно, що належало потерпілій особі і будь-яких нових зобов'язань не виникає.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювана із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого

Суд зазначає, що чинний ЦК України та Закон України «Про страхування» не містять такого правового терміну як суброгація.

В той час, перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

І регрес, і суброгація виникають на підставі закону. Наприклад, право регресної вимоги встановлено для страховика за договорами обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів до особи, яка заподіяла шкоду, у разі, коли ця шкода заподіяна життю та здоров'ю умисно, а також внаслідок вчинення ДТП у стані алкогольного або наркотичного сп'яніння тощо. Суброгація також виникає на підставі закону - ст. 993 ЦК та ст. 27 Закону № 85/96-ВР.

Ці інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК встановлений особливий правовий режим, зокрема, при суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування.

Отже, зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку виникли відносини суброгації, за якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а відтак застосовуванню підлягають норми ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України

Розмір страхового відшкодування, яке було здійснене ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» був визначений у відповідності до ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити.

Повний текст рішення складено: 01.12.2015р.

Суддя Кльопов І.Г.