РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015Справа №910/27255/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Волна Трейд»
до1. Комунального підприємства «Київський метрополітен» 2. Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
провизнання продовженим (пролонгованим) договору
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Юрчик М.В.
від відповідача 1:Загоровська Н.в.
від відповідача 2:Захарченко К.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Волна Трейд» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київський метрополітен» (надалі - «Підприємство») та Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - «Департамент») про визнання продовженим (пролонгованим) договору.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю, на думку позивача, підстав для визнання продовженим (пролонгованим) договору №159 від 26.03.2012 р. про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва в оренду на термін до 22.03.2018 р. у зв'язку з відсутністю заяви орендодавця про припинення дії такого договору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.10.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 11.11.2015 р.

09.11.2015 р. представником відповідача 1 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому Підприємство проти задоволення позовних вимог заперечувало з огляду на те, що листами №105-НДД від 19.03.2015 р. та №109-НДД від 20.03.2015 р. позивача було повідомлено про відмову від продовження дії спірного договору оренди, а тому підстави для визнання такого договору продовженим відсутні.

09.11.2015 р. представником позивача до суду подано клопотання про залучення до участі у справі Київської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів. Судом в задоволенні вказаного клопотання відмовлено з огляду на недоведеність позивачем яким чином рішення уданій справі може вплинути на права та/або обов'язки такої особи.

В судовому засіданні 11.11.2015 р. представником відповідача 2 надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що як відповідач 1, так і відповідач 2 до закінчення терміну дії спірного договору оренди надали позивачу свої заперечення стосовно продовження його дії на новий строк, а відтак підстав вважати такий договір пролонгованим немає.

В судовому засіданні 11.11.2015 р. судом оголошувалась перерва на 02.12.2015 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав додаткові пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання з'явилися, вимоги ухвали суду виконали, проти задоволення позовних вимог заперечували з огляду на викладені у відзивах на позову заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічними засобами згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2012 р. між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), правонаступником якого є Департамент, (орендодавець), Товариством (орендар) та Підприємством був укладений договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва в оренду №159 (надалі - «Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець на підставі рішення Київської міської ради «Про надання дозволів на продовження дії договорів оренди, на укладення договорів суборенди, внесення змін до рішень Київської міської ради та внесення змін до договорів оренди», а саме: від 22.09.2011 р. №66/6282 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроет», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря (об'єкт оренди), що знаходиться за адресою: станція метро «Петрівка» (вестибюль №1), Б/Н, для торгівлі непродовольчими товарами.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроет», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 22,0 кв.м та зазначена в викопіюванні з схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

Згідно з п. 9.1 Договору він є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 26.03.2012 р. по 24.03.2015 р. (два роки 364 дні). У разі, якщо законом передбачене нотаріальне посвідчення і державна реєстрація, цей договір є укладеним з моменту державної реєстрації.

За змістом п. 9.7 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

На виконання умов Договору орендодавець та Підприємство передали, а позивач прийняв в орендне користування об'єкт оренди за Договором, що підтверджується атом приймання-передачі нерухомого майна від 26.03.2012 р.

Листом №1/02-15 від 23.02.2015 р. позивач звернувся до відповідача 1 з пропозицією надати погодження на продовження дії Договору на новий строк, а листом №1/02-15-1 від 26.02.2015 р. позивач надав відповідачу 1 перелік документів для здійснення оцінки ринкової вартості спірного нерухомого майна.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для визнання Договору продовженим на той самий строк, на який його було укладено.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна, а між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Факт передачі приміщення в оренду та користування ним позивачем підтверджується актом приймання-передачі майна в оренду від 26.03.2012 р. та не заперечується сторонами.

За приписами ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як вбачається із п. 9.1 Договору він є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 26.03.2012 р. по 24.03.2015 р. (два роки 364 дні).

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності , їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулює Закон України «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним для даних правовідносин.

Статтею 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Статтею 26 цього ж Закону визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

З наведених вище норм законодавства випливає, що можливість продовження дії договору оренди на той же термін і на тих же умовах законодавець поставив у залежність, зокрема, від відсутності волевиявлення однієї із сторін про припинення цього договору у зв'язку із закінченням терміну його дії, та зазначив про те, що таке волевиявлення має відбуватись у відповідні строки.

Тому, будь-яке документальне підтвердження факту здійснення такої заяви на адресу контрагента припиняє договір оренди, без урахування того, чи отримано іншою стороною цю заяву, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку орендодавців доводити факт отримання орендарями листів (заяв, повідомлень тощо) про припинення дії договорів оренди або ж пересвідчуватися в тому, чи отримував орендар повідомлення (заяви тощо) про припинення дії договору, які надсилаються, зокрема, в порядку ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а передбачений лише обов'язок довести факт належного направлення такого повідомлення-заяви орендарю, яке буде свідчити про відсутність волевиявлення на продовження орендних правовідносин.

В даному випадку, орендодавець висловив заперечення щодо продовження терміну дії договору на новий термін, шляхом надання позивачу повідомлення №062/07-14-1012 від 02.02.2015 р., копія якого наявна в матеріалах справи.

При цьому, хоча в матеріалах справи відсутні докази направлення такого листа позивачеві, з огляду на наявну в матеріалах справи копію позовної заяви Товариства про продовження строку дії договору, яка датована 15.04.2015 р. та до якої позивачем була додана копія такого листав відповідача 2 №062/07-14-1012 від 02.02.2015 р., суд вважає доведеним факт передання (направлення, вручення тощо) такого листа Департаментом та отримання його Товариством.

Відтак, з урахуванням того, що дія Договору закінчилася 24.03.2015 р., а станом на 15.04.2015 р. (протягом одного місяця з дня закінчення) у позивача був наявний лист орендодавця про відмову від продовження дії Договору, відповідачем 2 були дотримані вимоги ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в частині вчасного попередження орендаря про закінчення строку дії договору.

Крім того, за змістом п. 9.7 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Більш того, в матеріалах справи наявні листи відповідача 1 як сторони Договору, направлені в порядку п. 9.7 Договору про закінчення дії Договору з 24.03.2015 р. та відмову від продовження його на новий строк.

Отже, оскільки орендодавець заперечив проти продовження терміну дії договору, про що повідомив орендаря у встановлені законом строки, а також враховуючи, що рішення про продовження строку дії спірного договору Київрадою не приймалось, Договір припинив свою дію 24.03.2015 р., у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги та свідчили про продовження Договору на новий строк.

Крім того, як роз'яснено в п.4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29.05.2013 р. №12, господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права. Господарський суд відмовляє в позові і в тому разі, коли з'ясує, що договір оренди є поновленим (продовженим) на строк, який був раніше встановлений договором. При цьому у відповідних випадках господарський суд не повинен відмовляти у прийнятті позовної заяви або припиняти провадження у справі з тієї підстави, що відповідні вимоги не підлягають розгляду господарськими судами.

Таким чином, предмет позову про визнання договору оренди продовженим не відповідає способам захисту права, передбаченим законом.

Зокрема, такий спосіб захисту не міститься в переліках способів захисту права, визначених статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України. З матеріалів справи також не вбачається встановлення такого способу захисту прав орендаря у договорі, укладеному між сторонами.

Обраний позивачем спосіб захисту не є визнанням права, оскільки останній спосіб захисту застосовується в разі необхідності підтвердження в судовому порядку наявності у певної особи конкретного, визначеного за змістом і за обсягом суб'єктивного права.

Отже, спір про визнання договору продовженим не є спором про наявність чи відсутність цивільного права, а заявлена позовна вимога не є позовом про визнання, у зв'язку з чим не може бути предметом спору та розглядатися самостійно.

Аналогічні висновки містяться в постанові Вищого господарського суду України від 11.08.2014 р. у справі №920/197/14.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Волна Трейд» у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Волна Трейд» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.12.2015 р.

Суддя В.П. Босий