ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

23 листопада 2015 р. Справа № 902/1345/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІВА", с.Єгорівка, Роздільнянський район, Одеська область

до: Товариства з обмеженою відповідальністю-підприємства "АВІС", м.Вінниця

про розірвання договору купівлі-продажу № ДА-47 від 17.02.2014 р.

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників

позивача: ОСОБА_1, довіреність від 06.07.2015 р., паспорт серії КМ № 961022 виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області 12.06.2015 р.

відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 09.06.2015 р., паспорт серії АА № 733885 виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 21.04.1998 р.

ВСТАНОВИВ :

Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ІВА" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю-підприємства "АВІС" про розірвання договору купівлі-продажу № ДА-47 від 17.02.2014 р.

Ухвалою суду від 25.09.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1345/15 та призначено до розгляду на 21.10.2015 р.

20.10.2015 р. відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому він заперечує щодо задоволення поданого позову в повному обсязі посилаючись на документи додані до відзиву.

В зв'язку з необхідністю витребування від сторін доказів необхідних для розгляду справи по суті та прийняття рішення розгляд справи ухвалою від 21.10.2015 р. відкладено до 05.11.2015 р., а ухвалою від 05.11.2015 р. до 23.11.2015 р.

20.11.2015 р. до суду, з поміж іншого, надійшло письмове пояснення позивача в якому останній навів додаткове обгрунтування заявленого позову.

За клопотанням відповідача здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглядаючи вказаний спір судом із тексту позовної заяви та додаткового пояснення від 20.11.2015 р. встановлено, що позов про розірвання договору купівлі-продажу № ДА-47 від 17.02.2014 р. обгрунтовано істотним порушенням відповідачем умов Договору у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором у частині повної і своєчасної оплати за поставлений в жовтні 2014 року ОСОБА_3 і неможливість досягнення згоди щодо визначення ринкової ціни ОСОБА_3.

В якості нормативного обгрунтування заявленого позову позивач зазначив положення ст.651, ч.2 ст.653, ст.655 ЦК України, ст.188, ч.3 ст.202, ст.206 ГК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву № 895 від 19.10.2015 р. позов не визнає в повному обсязі та просить в його задоволенні відмовити повністю з мотивів його безпідставності вказуючи на наступні доводи в обгрунтування своїх заперечень:

- позивач отримавши від відповідача за договором купівлі-продажу № ДА-47 від 17.02.2014 р. посівний матеріал не провів за нього розрахунок у відповідності до положень вказаного Договору в зв'язку з чим відповідач звернувся з відповідним позовом до господарського суду Одеської області про стягнення заборгованості, який задовольнив позов частково;

- позивачем порушено умови договору купівлі-продажу № ДА-47 від 17.02.2014 р. в частині поставки соняшника в кількості 1 580 тон 488 кг;

- позивачем не підтверджено вчинення ним дій спрямованих на досягнення сторонами домовленості щодо нової ціни договору та її відхилення відповідачем, а також істотності порушення відповідачем договору купівлі-продажу № ДА-47 від 17.02.2014 р.;

- припинення оплати отриманого від позивача ОСОБА_3 поясняється відповідачем непроведенням оплати позивачем отриманого посівного матеріалу з посиланням на приписи ст.538 ЦК України (а.с.79-84, т.1).

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

17.02.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю-підприємство "АВІС" (Сторона 1) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ІВА" (Сторона 2) було укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарського продукції № ДА-47 (а.с.11-19, 85, 89, т.1).

За умовами договору Сторона 1 зобов'язується передати у власність Сторони 2 посівний матеріал високоолеїнового соняшника (Посівний матеріал) та здійснити розрахунок за поставлений Стороною 2 ОСОБА_3, вирощений із Посівного матеріалу. Сторона 2 зобов'язується прийняти Посівний матеріал і використати його за призначенням, здійснити за нього розрахунок та поставити Стороні 1 соняшник, вирощений із Посівного матеріалу. Сторона 1 зобов'язується прийняти ОСОБА_3, вирощений Стороною 2 із Посівного матеріалу та оплатити його вартість протягом десяти банківських днів від дня фактичного отримання ОСОБА_3 від Сторони 2 із одночасним підписанням накладних, актів приймання-передачі та інших документів, передбачених даним Договором (п.п.1.1.1, 1.1.2, 1.1.3 Договору).

Найменування, кількість предмету договору, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру, ціна одиниці виміру та загальна сума предмету договору визначаються у специфікаціях, рахунках, видаткових накладних та/або інших товарно-супровідних документах, які є невід'ємною частиною Договору (п.1.3 Договору).

Сторони домовились, що Сторона 1 зобов'язується передати у власність Сторони 2 Посівний матеріал із високоолеїнового соняшника у кількості 350 посівних одиниць загальною вартістю 563 181,50 грн на день укладення Договору з метою його посівну за земельній ділянці розміром 700 га та придбати весь урожай соняшника, вирощеного Стороною 2 із посівного матеріалу (п.п. 2.1.1, 2.1.3 Договору).

При цьому Сторона 1 зобов'язується поставити посівний матеріал Стороні 2 власним транспортом до 01.04.2014 р. (вартість транспортування входить у вартість Посівного матеріалу та зазначається у видаткових накладних і рахунках) та оплатити вартість соняшника, вирощеного Стороною 2 із Посівного матеріалу, яка складається із ринкової ціни товарного соняшника станом на день його поставки (купівлі-продажу) у регіоні місцезнаходження Сторони 1 по заліковій вазі згідно квитанцій оформлених Стороною 1 у строки передбачені п.1.1 Договору (п.п. 2.1.4, 2.1.6 Договору).

В свою чергу Сторона 2, за умовами Договору, зобов'язана прийняти від Сторони 1 Посівний матеріал; своєчасно та належним чином засіяти земельну ділянку розміром 700 га Посівного матеріалу; оплатити Стороні 1 вартість Посівного матеріалу не пізніше 20 жовтня 2014 року; продати/поставити ОСОБА_3, вирощений із Посівного матеріалу виключно Стороні 1 на умовах передбачених пунктом 2.1.6 Договору наступним чином: 50 % загальної вартості обсягу врожаю ОСОБА_3 до 31 грудня 2014 року; 50 % від загального обсягу врожаю ОСОБА_3 до 31 травня 2015 року; поставити соняшник, вирощений Стороною 2 із посівного матеріалу зібраний на земельній ділянці, відведеної для такої мети розміром 700 га у загальній кількості із розрахунку 25 центнерів з одного гектару власними транспортними засобами та за власний рахунок на адресу розташування виробничих потужностей (п.п.2.2.1, 2.2.2, 2.2.4, 2.2.5, 2.2.6 Договору).

Розділом 5 Договору сторони досягли згоди щодо ціни предмету договору та порядку розрахунків.

Зокрема, сторони домовились, що ціна Предмету договору встановлюється в національній валюті України з урахуванням ПДВ та визначається в договорі, специфікаціях, рахунках, видаткових накладних, які є невід'ємною частиною Договору. Ціна за одну посівну одиницю Посівного матеріалу на день підписання Договору складає 1 609,00 грн (п.п.5.1, 5.5 Договору).

Відповідно до умов Договору зміни до Договору можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою, якщо інше не передбачено Договором або чинним законодавством. Розірвання Договору також можливо лише за домовленістю сторін, що оформлюється відповідною додатковою угодою, якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством. Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному законодавстві (п.п.10.4, 10.6, 10.7 Договору).

Судом встановлено, що 19.04.2014 р. ТОВ-підприємство "АВІС" на виконання умов Договору № ДА-47 від 17.02.2014 р. поставило СТОВ "ІВА" через працівника останнього, який діяв на підставі довіреності № 31 від 06.03.2014 р., посівний матеріал в кількості 350 посівних одиниць на загальну суму 563 181,50 грн, що стверджується видатковою накладною № AV000023886 від 19.04.2014 р. (а.с.90, т.1).

Із матеріалів справи слідує, що всупереч п.2.2.4 Договору позивач не провів розрахунок за отриманий посівний матеріал до 20.10.2014 р. в сумі 563 181,50 грн з ТОВ-підприємство "АВС", що не заперечується представниками сторін в засіданні суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов Договору № ДА-47 від 17.02.2014 р. поставив (продав) відповідачу за період з 22.10.2014 р. по 29.10.2014 р. соняшник в кількості 109 тон 512 кг по ціні 4 333,33 грн (без ПДВ) за одну тону на загальну суму 569 462,40 грн, що стверджується видатковими накладними № 1 від 22.10.2014 р., № 2 від 23.10.2014 р., № 3 від 28.10.2014 р. та № 4 від 29.10.2014 р. і не заперечується сторонами у справі, в той час як відповідно до п.2.2.6 Договору позивач повинен був поставити відповідачу вирощений з поставленого посівного матеріалу соняшник в кількості 1 750 тон (700 га*25 ц=1500), з яких 875 тон (50 %) до 31.12.2014 р. та 875 тон (50 %) до 31.05.2015 р. (а.с.25-28, т.1).

Представниками сторін в судовому засіданні підтверджується відсутність проведення інших поставок соняшника позивачем відповідачу в рамках Договору № ДА-47 від 17.02.2014 р.

Відповідно до матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що відповідач не здійснив розрахунків з позивачем за отриманий соняшник.

Судом встановлено, що відповідач звернувся до позивача з вимогою № 114 від 13.02.2015 р. про виконання договірних зобов'язань в частині поставки обумовленої Договором кількості соняшника та сплату штрафних санкцій (а.с.20-24, 92-95, т.1).

Факт отримання вказаної вимоги не заперечується позивачем.

Позивачем до позовної заяви додано проект угоди від 26.02.2015 р. про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 563 181,50 грн та припинення дії договору шляхом його розірвання в договірному порядку (а.с. 29-30, т.1).

Матеріали справи не містять доказів укладення сторонами угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог та розірвання Договору купівлі-продажу № ДА-47 від 17.02.2014 р. в позасудовому порядку, що також підтверджується представниками сторін в судовому засіданні.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-47 від 17.02.2014 р. укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються параграфом 1 глави 54 Цивільного кодексу України "Загальні положення про купівлю-продаж" та параграфом 3 вказаної глави "Поставка".

В силу ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 632 ЦК України).

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із частиною другою статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (частина третя статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

За загальними положеннями ГПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Указане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18.09.2013 р. у справі № 6-75цс13.

Враховуючи приписи ст. 651 ЦК України факт істотного порушення умов договору повинен бути доведений стороною, яка посилається на істотність порушення.

Як вказувалось судом вище умовами Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-47 від 17.02.2014 р. сторонами було обумовлено взаємні права та обов'язки сторін щодо виконання зобов'язань за договором.

Так виходячи із умов Договору:

- відповідач повинен був поставити позивачу посівний матеріал в кількості 350 одиниць, що, як стверджується сторонами та матеріалами справи виконано повністю;

- позивач після отримання посівного матеріалу зобов'язаний був до 20.10.2014 р. сплатити вартість посівного матеріалу, що ним не виконано та факт чого не заперечується самим позивачем;

- позивач повинен був поставити відповідачу 50 % загальної вартості обсягу врожаю ОСОБА_3 до 31.12.2014 р., а 50 % від загального обсягу врожаю ОСОБА_3 до 31.05.2015 р., що ним виконано лише частково шляхом поставки соняшника в кількості 109 тон 512 кг на загальну суму 569 462,40 грн в строк до 31.12.2014 р.

- відповідач повинен був здійснити з позивачем розрахунок за отриманий соняшник протягом 10 банківських днів з моменту отримання останнього, що ним не виконано.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно із ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (ч.1 ст. 613 Цивільного кодексу України).

Беручи до уваги підставу заявленого позову в контексті наведених вище положень норм матеріального права із врахуванням практики Верховного Суду України позивач при розгляді даної справи повинен був довести:

- наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої йому відповідачем цим порушенням умов договору у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволив позивачу отримати очікуване при укладенні договору;

- чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Разом з тим із матеріалів справи слідує, що кожна із сторін допустила прострочення виконання зобов'язання взятого за договором, а тому кожна із сторін є боржником щодо іншого в частині зобов'язання яке мала виконати на користь іншої сторони.

Так позивач є боржником відповідача за поставлений останнім посівний матеріал в сумі 563 181,20 грн, а відповідач є боржником перед позивачем за поставлений соняшник в сумі 569 462,40 грн.

При цьому зобов'язання позивача по оплаті посівного матеріалу наступило раніше зобов'язання відповідача по оплаті отриманого соняшника.

При цьому матеріалами справи підтверджується факт реалізації позивачем соняшника іншим контрагентам протягом лютого-березня 2015 року.

Також із інформації наявної в БД "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що в провадженні господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/1382/15 за позовом Cільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІВА" до Товариства з обмеженою відповідальністю-підприємства "АВІС" кошти в сумі 1 060 922,40 грн. грн, з яких: 569 462,40 грн - сума основного боргу, 244 579,00 грн - пеня, 14 931,00 грн - 3 % річних, 231 770,00 грн - інфляційне збільшення провадження в якій порушено відповідно до ухвали від 09.10.2015 р.

Зважаючи на подання СТОВ "Іва" позову у справі № 902/1382/15 про стягнення з ТОВ-підприємства "Авіс" заборгованості за поставлений йому на підставі договору купівлі-продажу № ДА-47 від 17.02.2014 р. соняшник твердження позивача про те, що він не може отримати того, на що розраховував під час укладання договору, а також заподіяння йому шкоди такими діями відповідача, у зв'язку із чим він вимагає розірвання цього договору не відповідає дійсності в зв'язку з чим оцінюється судом критично.

Суд зауважує, що наявність заборгованості відповідно до ч.3 ст.692 ЦК України є підставою для захисту своїх прав шляхом предявлення вимоги про сплату боргу, що і було здійснено позивачем під час розгляду справи № 902/1382/15.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем після поставки соняшника відповідачу взагалі не вживались заходи з метою стягнення з відповідача заборгованості за договору купівлі-продажу № ДА-47 від 17.02.2014 р., як то заявлення претензій, вимог зважаючи на те, що строк оплати поставленого товару наступив в листопаді 2014 року, а з позовом про розірвання договору позивач звернувся у вересні 2015 року не заявляючи при цьому вимог про стягнення заборгованості.

Виходячи із пояснень представника позивача та змісту проекту угоди від 26.02.2015 р. причиною непроведення розрахунку позивача за отриманий посівний матеріал стала наявність зустрічних однорідних вимог, які позивач пропонував зарахувати шляхом погашення суми боргу за отриманий посівний матеріал сумою поставленого відповідачу соняшника, що додатково свідчить про відсутність реальних збитків у позивача, в зв'язку з порушенням умов договору відповідачем.

Суд акцентує увагу на тому, що матеріали справи не містять будь-яких доказів подання позивачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог право на подання якої, з огляду на черговість настання строків оплати за отриманий посівний матеріал та поставлений соняшник виходячи із співставлення їх вартості, у позивача з'явилось в листопаді 2014 року, яке, як свідчать матеріали справи, не було реалізовано ним.

При цьому судом не приймається до уваги твердження відповідача викладене у його відзиві щодо зупинення оплати на підставі ст.538 ЦК України (у відзиві помилково вказано ст.528 ЦК України), позаяк аналіз вказаної статті в сукупності із встановленими обставинами у даній справі свідчить про неправомірність вказаної дії відповідача з огляду на зміст зобов'язань сторін за договором купівлі-продажу № ДА-47 від 17.02.2014 р., оскільки в даному випадку виконанню позивачем свого зобов'язання по поставці соняшника кореспондувало зобов'язання відповідача по його оплаті на протязі 10 банківських днів від дня його отримання.

Посилання позивача про недосягнення між сторонами згоди щодо нової ціни договору в якості підстави для розірвання договору не знайшло свого підтвердження, оскільки відповідно до матеріалів справи та пояснень сторін позивачем не вживались дії спрямовані на укладення додаткової угоди щодо зміненої (збільшеної) ціни договору в частині вартості поставленого вирощеного соняшника, не надавались пропозиції відповідачу щодо підвищення ціни соняшника чи висловлювалась незгода із ціною, яку пропонує за соняшник відповідач тощо.

В матеріалах справи відсутні листи, звернення та будь-які інші належні та допустимі докази щодо звернення позивача до відповідача з відповідними пропозиціями.

При цьому судом не приймається до уваги експертний висновок Вінницької торгово-промислової палати № В-21 від 16.02.2015 р. в якому зафіксована середня ринково-оптова вартість насіння соняшника станом на грудень 2014 року в розмірі 7 566,6 грн за одну тону, позаяк часовим проміжком поставки соняшника відповідачу являється жовтень 2014 року, а тому відомості зазначені у вказаному висновку є некоректними та необ'єктивними.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи зазначене вище суд прийшов до переконливого висновку про непідтвердження нанесення шкоди позивачу, завданої йому порушенням відповідачем умов договору, а також неможливості досягнення позивачем цілей договору, які очікувались при укладенні договору (отримання грошових коштів за соняшник тощо).

Надаючи оцінку встановленим обставинам в сукупності із викладеними вище нормами матеріального та процесуального права суд дійшов висновку щодо відсутності в даному випадку підстав за якими приписами статті 651 Цивільного кодексу України передбачена можливість розірвання договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-47 від 17.02.2014 р. у разі його істотного порушення, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на позивача у відповідності до приписів ст.49 ГПК України.

23.11.2015 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

1. В задоволенні позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІВА" до Товариства з обмеженою відповідальністю-підприємства "АВІС" про розірвання договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №ДА-47 від 17.02.2014 р. відмовити повністю.

Повне рішення складено 30 листопада 2015 р.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.