ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.11.2015 Справа № 905/2373/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Рильцовій Є.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Маріуполь, Донецька область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2, м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення 425258,33грн.

за участю уповноважених представників :

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_3 (за довіреністю №09/40 від 02.01.2015р.).

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання в режимі відеоконференції.

У судовому засідання 24.11.2015р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Маріуполь, Донецька область звернувся до господарського суду Донецької області з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2, м. Маріуполь, Донецька область про стягнення 425258,33грн.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором №1186 від 30.04.2014р. з оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування 3% річних, пені.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 11, 525, 526, 530, 622, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 44, 54, 61, 64 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: розрахунок заборгованості, 3% річних, пені; договір №1186 від 30.04.2014р.; специфікації: №8 від 24.10.2014р., №7 від 22.09.2015р.; податкові накладні: №1 від 03.11.2014р., №1 від 01.10.2014р.; товарно-транспортні накладні: №782057 від 24.10.2014р., №782056 від 01.10.2014р.; довіреності: №3577 від 24.10.2014р., №3279 від 30.09.2014р.; накладні: №7 від 24.10.2014р. на суму 203112,00грн., №3 від 01.10.2014р. на суму 47415,00грн., №1 від 01.10.2014р. на суму 28548,00грн. із супровідними записками; рахунки: №7 від 27.10.2014р., №1 від 01.10.2014р.; банківську виписку за 24.11.2014р.; відомості щодо офіційного курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України станом на 04.09.2015р.; довіреність від 19.01.2010р. на представника позивача; виписку з ЄДРПОУ стосовно статусу та місця проживання позивача.

Під час розгляду справи позивачем були надані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: акт звірки взаємних розрахунків, складений станом на 04.09.2015р. та докази його направлення відповідачу; клопотання від 13.11.2015р. про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції (клопотання задоволено судом); пояснення від 16.11.2015р.

03.11.2015р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на: позовну заяву б/н б/д, в якому останній позовні вимоги не визнав, посилаючись на: відсутність підстав для здійснення оплати товару за специфікацією №7 від 22.09.2014р., оскільки в товарно-транспортній накладній, наданій позивачем, не відображена дата приходного ордеру, як і не наданий сам приходний ордер на підтвердження настання обовязків щодо оплати поставленого товару; договором передбачена відповідальність у вигляді пені у разі порушення строку сплати вартості обладнання, тоді як позивач нараховує пеню на суму, визначену в накладних, не враховуючи вартості транспортних послуг; договором та специфікаціями не передбачений строк оплати транспортних послуг, а позивач жодного разу не звертався до відповідача з вимогою про їх оплату, у порядку ст. 530 ЦК України; позивачем був поставлений товар неналежної якості за специфікацією №8 від 24.10.2014р., у звязку з чим відповідач, склавши акт про неякісність товару та зберігаючи цей товар на складі, відмовився від його прийняття та оплати; відповідачем не було порушено зобовязань щодо виконання умов договору №1186 від 30.04.2015р., тому штрафні санкції у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними. Також надав: довіреність №09/40 від 01.01.2015р. на представника; витяг з ЄДРПОУ стосовно статусу та місцезнаходження відповідача; правоустановчі документи; лист №21/12-14 від 17.12.2014р.; претензії: №05/11186 від 01.12.2014., №05/11187 від 01.12.2014р.; сертифікат якості на парусину бавовняно-джутову з вогнезахисним просоченням; акт приймання продукції за якістю №6205 від 27.11.2014р.; лист №11082 від 26.11.2014р.; заяву №09/3357 від 24.11.2015р. про відстрочку виконання рішення суду з додатками.

Представник позивача у судове засідання 24.11.2015р. не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання 24.11.2015р. в режимі відеоконференції зявився, проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

30.04.2014р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений договір №1186 (далі договір), згідно п. 1.1. якого постачальник зобов'язався передати, а покупець прийняти та оплатити матеріали товари (далі- ресурси) на умовах, передбачених цим договором.

Кількість, номенклатура ресурсів визначається в специфікаціях до даного договору, які є невідємними його частинами (п. 2.1. договору).

Якість, упаковка, маркування ресурсів повинні відповідати нормам, визначеним сертифікатом виробника, діючим стандартам для даного виду ресурсів, а також спеціальним технічним вимогам, якщо такі встановлені узгодженням сторін, відображених в специфікаціях. Допустимі відхилення показників якості ресурсів від вищезазначених норм, можуть бути встановлені за узгодженням сторін, відображеному в специфікаціях (п. 2.3. договору).

Згідно п. 4.1. договору, поставка ресурсів здійснюється по цінам, які визначені у відповідності до умов поставки, визначені в специфікаціях та включають в себе всі податки, збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші видатки постачальника, повязані з поставкою ресурсів. Ціна на ресурси може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін шляхом внесення змін в даний договір (п. 4.2. договору).

Сторони в умовах договору передбачили, що оплата покупцем ресурсів здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом строку, вказаного в специфікації, який відраховується з моменту поставки ресурсів та надання документів, визначених в п. 6.4. даного договору (п. 5.1., 5.2. договору).

У розділі 6 договору визначені умови прийому-передачі, зокрема:

п. 6.1. - приймання ресурсів за кількістю здійснюється відповідно вимогам Інструкції, затвердженою постановою Держарбітражу від 15.06.1965р. №П-6 зі змінами та доповненнями, а також у відповідності з вимогами ТУ та ДСТ для даного виду ресурсів;

п.6.2. приймання ресурсів за якістю здійснюється одним з наступних способів, обраних покупцем: у відповідності з вимогами Інструкції, затвердженою постановою Держарбітражу від 25.04.1966р. №П-7 зі змінами та доповненнями, а також у відповідності з вимогами ТУ та ДСТ для даного виду ресурсів; за участю незалежної експертної організації, залученої покупцем.

п. 6.3. у випадку призупинення покупцем приймання ресурсів у відповідності з вимогами Інструкцій, затверджених постановами Держарбітражу від 15.06.1965р. №П-6 та від 25.04.1966п. №П-7, представник постачальника зобовязаний зявитися в строк, передбачений інструкціями П6, П7, або в інші строки узгоджені сторонами для участі у продовженні приймання ресурсів та оформлення двостороннього акту. Результати прийому за кількістю та якістю, проведеного належним чином з оформленням акту за участю представника виробника (вантажовідправника), який не є постачальником, не підлягають оскарженню постачальником;

п. 6.4. постачальник зобовязаний передати покупцю до початку прймання ресурсів наступні документи: рахунок на оплату ресурсів (оригінал); транспортні та супровідні документи (в тому числі товарно-транспортну накладну (оригінал) та накладну на поставлені ресурси (оригінал) у випадку поставки автомобільним транспортом; залізничну накладну (копія) у випадку поставки залізничним транспортом; сертифікат або паспорт якості постачальника або виробника (у випадку, якщо постачальник не є виробником) (копія); пакувальні документи (копія); сертифікат санітарно-гігієнічного висновку або сертифікат радіологічної безпеки (у передбачених законодавством випадках) (копія); акт прймання-передачі ресурсів (у 2-х екземплярах), оформлений зі сторони постачальника (оригінал); інші документи, вказані в специфікації;

п.6.6. у випадку поставки ресурсів, які не відповідають умовам договору (за якістю, номенклатурою, упаковкою) або супровідним документам, а також ресурсів, пошкоджений внаслідок невідповідної упаковки та/або маркування, порушення правил транспортування, ресурси приймаються покупцем на зберігання. Постачальник зобовязаний за власний рахунок протягом 3 робочих днів, або в інший строк, узгоджений сторонами, з моменту відправлення йому відповідного повідомлення покупця виконати вказані в повідомленні вимоги про заміну ресурсів, про відшкодування покупцю всіх понесених видатків та збитків, повязаних з поставкою ресурсів неналежної якості (в т.ч. видатків по зберіганню, транспортуванню, утилізації всіх або частини ресурсів).

За невиконання або неналежне виконання умов договору, сторони передбачили, у томі числі, наступне:

п.7.2. - у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати ресурсів, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої у відповідному періоді;

п. 7.3. у випадку порушення строків та обємів поставки ресурсів, постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі 8% від вартості не поставлених в строк ресурсів. У випадку порушення строків поставки більш ніж на 10 календарних днів, покупець вправі відмовитись від подальшого приймання та оплати ресурсів, а також вимагати повернення раніше сплачених за ресурси сум, які постачальник зобовязаний повернути протягом 3 банківських днів з моменту отримання повідомлення покупця, яке вважається отриманим постачальником за спливом 3 робочих днів з моменту його відправлення покупцем на адресу постачальника, вказану в даному договорі;

п. 7.4. у випадку поставки ресурсів неналежної якості, постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі 20% від вартості ресурсів неналежної якості;

п. 7.9. у випадку порушення строків виконання постачальником вимог покупця про усунення виявлених недоліків ресурсів, про заміну ресурсів, про відшкодування покупцю всіх понесених видатків та збитків, повязаних з поставкою ресурсів неналежної якості (в т.ч. зі зберігання, транспортування, утилізації всіх або частини ресурсів, усуненню їх недоліків, сплати послуг незалежної експертно організації, а також видатків повязаних з простоєм рухомого залізничного складу), постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі 0,3% від вартості неякісних ресурсів (не відшкодованих покупцю видатків, збитків) за кожен день прострочення. До виконання постачальником вказаних вимог покупець вправі відмовитись від подальшого приймання і сплати ресурсів, а також вимагати повернення раніше сплачених за ресурси сум, які постачальник зобовязаний повернути протягом 3 банківських днів з моменту отримання повідомлення покупця, яку вважається отриманим постачальником за спливом 3 робочих днів з моменту його відправлення покупцем на адресу постачальника, вказану в даному договорі.

Згідно п.п. 10.4., 10.5., договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2015р. Закінчення строку дії договору не звільняю сторони від виконання прийнятих на себе зобовязань за даним договором.

22.09.2014р. сторонами була підписана специфікація №7, загальною вартістю з урахуванням ПДВ - 75963,00грн., відповідно до умов якої постачальник передає, а покупець приймає та сплачує наступні ресурси:

- натрій КМЦ USK-5000, сертифікат якості, виробництво - Турція, кількість - 675 кг, ціна за одиницю без ПДВ - 54,50грн., загальна вартість без ПДВ - 36787,50грн.;

- двуокис титану антазний К 1001, сертифікат якості, виробництво - Німеччина, кількість - 50 кг, ціна за одиницю без ПДВ - 54,50грн., загальна вартість без ПДВ- 2725,00грн.;

- двуокис титану активований лиофільний РЦ-2, сертифікат якості, виробництво - Україна, кількість - 65т, ціна за одиницю без ПДВ - 36600грн., загальна вартість без ПДВ- 23790,00грн.

п. 2 специфікації №7 - ресурси поставляються на умовах поставки DDP-склад покупця, м. Маріуполь, у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року.

п. 4 специфікації №7 - строк поставки: 25 календарних днів з моменту підписання специфікації;

п. 5 специфікації №7 - строк оплати поставлених ресурсів: 100%, протягом 20 календарних днів від дати надходження ТМЦ.

24.10.2014р. сторонами була підписана специфікація №8, загальною вартістю з урахуванням ПДВ - 698061,84грн., відповідно до умов якої постачальник передає, а покупець приймає та сплачує наступні ресурси: брезент ОП Н90СМ, парусина (брезент ОП) (льон+бавовна) (щільність 510+/-10 грн./м2, в+90см, ДСТ 15530-76, кількість 20775,65м., ціна за одиницю без ПДВ - 28грн.

п. 2 специфікації №8 - ресурси поставляються на умовах поставки CPT-склад покупця, м. Маріуполь, у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року.

п. 4 специфікації №8 - строк поставки: 25 календарних днів з моменту підписання специфікації;

п. 5 специфікації №8 - строк оплати поставлених ресурсів: 100%, протягом 25 календарних днів від дати надходження ТМЦ.

Позивач здійснив поставку ресурсів відповідачу, що підтверджується накладними: №1 від 01.10.2014р. на суму 28548,00грн., №3 від 01.10.2014р. на суму 47415,00грн., №7 від 24.10.2014р. на суму 203112,00грн., доданими до матеріалів справи

Дані накладні були підписані уповноваженими представниками відповідача, які діяли на підставі довіреностей: №3577 від 24.10.2014р., №3279 від 30.09.2014р.

Відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару за рахунком №1 від 01.10.2014р. (Специфікація №7 від 22.09.2014р.) в сумі 20000,00грн., що підтверджується банківською випискою, наявною в матеріалах справи.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків з оплати поставленого товару, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором №1186 від 30.04.2014р.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору №1186 від 30.04.2014р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки та купівлі-продажу.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір №1186 від 30.04.2014р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

Як було встановлено судом, на підставі укладеного договору та специфікації №7 від 22.09.2014р., позивачем було поставлено відповідачу ресурси за видатковими накладними №1 від 01.10.2014р. на суму 28548,00грн., №3 від 01.10.2014р. на суму 47415,00грн. та виставлено рахунок №1 від 01.10.2014р. на суму 75963,00грн.

Наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що із отриманням відповідачем за видатковими накладними ресурсів №1 від 01.10.2014р. на суму 28548,00грн., №3 від 01.10.2014р. на суму 47415,00грн., у нього виникло зобов'язання з їх оплати відповідно умов договору №1186 від 30.04.2014р. та специфікації №7 від 22.09.2014р. протягом 20 календарних днів від дати надходження товарно-матеріальних цінностей

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від належного виконання обов'язку із здійснення платежу за поставлені ресурси відповідно до умов договору №1186 від 30.04.2014р. та специфікації №7 від 22.09.2014р., за видатковими накладними: №1 від 01.10.2014р., №3 від 01.10.2014р.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач свої зобов'язання з оплати зазначених ресурсів виконав частково, 24.11.2014р. здійснив часткову оплату в розмірі 20000,00грн. по рахунку №1 від 01.10.2014р., що підтверджується банківською випискою.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати поставлених ресурсів, оскільки зі змісту наявних документів вбачається, що вони були отримані останнім.

Відповідачем дане у порядку встановлену господарським процесуальним законодавством не спростовано.

З огляду на дані норми права та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу за Специфікацією №7 від 22.09.2014р. в розмірі 55963,00грн.

Доводи відповідача, викладені у відзиві б/н б/д, щодо відсутності підстав для здійснення оплати товару за специфікацією №7 від 22.09.2014р., оскільки в товарно-транспортній накладній, наданій позивачем, не відображена дата приходного ордеру, як і не наданий сам приходний ордер на підтвердження настання обовязків щодо оплати поставленого товару - є безпідставними та необґрунтованими, оскільки товарно-транспортна накладна №782056 від 01.10.2014р., як і накладні №1 від 01.10.2014р. та №3 від 01.10.2014р. містять відмітки про одержання вантажу представником відповідача ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності №3279 від 30.09.2014р.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що позивач безпідставно нараховує пеню на суму, визначену в накладних, до якої входить і вартість транспортних послуг є необґрунтованими, оскільки в умовах вказаної специфікації зазначено, що: 75963,00грн. це є загальна вартість ресурсів, яка складає 63302,50грн. (вартість ресурсів), ПДВ 12660,50грн.; ціна ресурсів вказана з урахуванням транспортних витрат, які несе постачальник. Позивач у своїх поясненнях від 16.11.2015р. також зазначив, що транспортування продукції на адресу відповідача здійснювалось власними силами позивача та вартість транспортних послуг позивачем не встановлювалась та не включалась до ціни товару, ціна ресурсів вказана з урахуванням транспортних видатків, які несе постачальник.

Посилання відповідача на безпідставність нарахування інфляційних втрат, судом до уваги не приймаються у звязку з тим, що позивачем не нараховувались та не заявлялись до стягнення.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення боргу за видатковою накладною №7 від 21.10.2014р. (Специфікація №8 від 24.10.2014р.), суд зазначає наступне:

Позивач поставив відповідачу ресурси за видатковою накладною №7 від 21.10.2014р. на суму 203112,00грн.

За умовами укладеного договору сторони передбачили приймання ресурсів за якістю відповідно до Інструкції №П-7.

У листі №11082 від 26.11.2014р. позивач повідомив відповідача про те, що при розкроюванні брезенту ОП, поставленого на адресу Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2 та необхідність зявитися 27.11.2014р. о 14:00грн. до ЦРиБ (відділення ТНП) комбінату для проведення двостороннього приймання брезенту та підписання акту з двох сторін.

Комісією, до складу якої увійшли представники позивача та відповідача 27.11.2014р., проведено огляд продукції, поставленої за накладною №7 від 21.10.2014р., за результатом якого складено акт прийому продукції за якістю №6205 від 27.11.2014р. Відповідно до висновків комісії, поставка брезенту невідповідної якості здійснена з вини постачальника; брезент ОП Н90см не відповідає умовам договору за якістю (отримано - 6045м, залишок в рулонах 1313 п.м., залишок в розкрої 574 п.м.) та підлягає поверненню постачальнику. Відповідач підписав даний акт без зауважень.

Позивач звертався до відповідача із претензіями №05/11186 від 01.12.2014р., №5/11187 від 01.12.2014р., щодо сплати неустойки за поставку товару неналежної якості та несвоєчасну поставку.

Відповідно п. 7 ст. 268 Господарського кодексу України, якщо поставлені товари відповідають стандартам або технічним умовам, але виявляться більш низького сорту, ніж було зумовлено, покупець має право прийняти товари з оплатою за ціною, встановленою для товарів відповідного сорту, або відмовитися від прийняття і оплати поставлених товарів.

У листі №05/11501 від 15.12.2014р. позивач повідомив відповідача про те, що згідно підтвердження Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2 суми за претензіями №05/11186 та 05/11187 від 01.12.2014р. будуть утримані з заборгованості комбінату за поставлену Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 продукції за специфікацією №8 та підтвердив оплату відбракованого брезенту в кількості 1300 м.п по ціні 23грн. за 1м.п без ПДВ та запропонував провести взаєморозрахунки за 4745 м.п брезенту, поставленого на комбінат з відхиленням по якості та виконаного цехом, по ціні 23грн. за 1м.п без ПДВ.

Згідно листа №21/12-14 від 17.12.2014р., позивач повідомив відповідача про готовність здійснити поставку ще однієї партії (6025 м.п) такого ж брезенту (джут+бавовна), але за зниженою ціною 26,00грн. без ПДВ протягом 5 робочих днів; просив виключити зі специфікації №8 залишений до поставки об'єм брезенту на користь іншого постачальника за виключенням готового до відправлення (6025м.п); також повідомив про згоду на оплату штрафних санкцій в сумі 56750,00грн. та просив прийняти залишені 1300м.п брезенту по ціні 23грн./м.п, а використані 4745м.п оплатити по вартості, визначеній в специфікації №8 з вирахуванням штрафних санкцій.

Відповідно п. 10.8. договору, всі зміни та доповнення до даного договору є його невідємною частиною та діють лише в тому випадку, якщо вони здійснені в письмовій формі, підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін.

Відповідно до умов п. 4.2. договору, ціна на ресурси може бути змінена лише за взаємною згодою сторін шляхом внесення змін в договір.

У матеріалах справи відсутні докази наявності домовленості сторін щодо усунення виявлених недоліків ресурсів, заміни ресурсів, погодження ціни тощо. Крім того, у судовому засіданні представник позивача зазначив, що остаточної домовленості не було, а ресурси знаходяться у покупця на зберіганні.

Враховуючи, що сторони не дійшли згоди щодо неякісного товару, а поставлені ресурси невідповідної якості підлягають поверненню згідно акту №6205 від 27.11.2014р., позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають у звязку з їх недоведеністю та безпідставністю.

Відповідно до ст.ст. 216-218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню та 3% річних: за Специфікацією №7 від 22.09.2014р. пеню в розмірі 4001,74грн., 3% річних в розмірі 1159,12грн.; за специфікацією № 8 від 24.10.2014р. пеню в розмірі 14523,90грн., 3% річних в розмірі 4340,48грн.

Суд враховує, що умовами Специфікації №7 від 22.09.2014р., сторони встановили порядок та термін оплати поставлених ресурсів 100% протягом 20 календарних днів від дати надходження товарно-матеріальних цінностей.

Отже, в силу ст. 253 Цивільного кодексу України, позивач здобув право вимоги сплати боргу за видатковими накладними №1 від 01.10.2014р. та №3 від 01.10.2014р. 22.10.2014р.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені та 3% річних в межах заявлених позивачем періодів, правові підстави та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про задоволення цих вимог у сумах 4001,74грн. та 1159,12грн. відповідно.

Нараховані позивачем пеня та 3% річних за видатковою накладною №7 від 21.10.2014р. (специфікація №8 від 24.10.204р.) підлягають залишенню без задоволення оскільки факт порушення відповідачем своїх зобовязань щодо оплати отриманого товару за вказаною накладною є недоведеним.

Відповідач надав заяву №09/3357 від 24.11.2015р. про відстрочення виконання рішення суду по справі №905/2373/15 на чотири місяці з дати прийняття відповідного рішення.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України суд при наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони у виняткових випадках, залежно від обставин справи може, серед іншого, розстрочити або відстрочити виконання рішення.

Відповідно до п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, виходячи із наведеного, законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

В обґрунтування своєї заяви про відстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області по справі №905/2373/15 на 4 місяці з дати прийняття відповідного рішення, відповідач посилається на падіння виробництва, недотримання запланованих прибутків, зростання вартості долару США по відношенню до гривні, проведення антитерористичної операції.

Проаналізувавши обґрунтування відповідача та дослідивши подані ним докази, суд також зазначає, що за приписами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном, отже тяжке фінансове становище, яке, як зазначає відповідач, стало підставою для звернення до суду з наведеною заявою, та, при цьому, не було доведено останнім належними доказами, не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для відстрочення виконання судового рішення.

Наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять неможливим його виконання, відповідачем в розумінні ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не доведено, будь-яких доказів в підтвердження викладених обставин не надано, у звязку з чим заяву Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2, м. Маріуполь, Донецька область про відстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області по справі №905/2373/15 на 4 місяці суд вважає такою, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 202, 253, 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 611, 612, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 193, 216-218, 265, 268 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Маріуполь, Донецька область до Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2, м. Маріуполь, Донецька область про стягнення 425258,33грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2 (87504, Донецька область, м. Маріуполь, Іллічівський район, вул.Левченка, 1, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (87517, АДРЕСА_1, реєстраціний номер НОМЕР_1) суму основного боргу 55963,00грн., пеню в розмірі 4001,74грн., 3% річних в розмірі 1159,12грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 916,86грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог в частині стягнення основного боргу 203112,00грн., курсової різниці в розмірі 142158,09грн., пені в розмірі 14523,90грн., 3% річних в розмірі 4340,48грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 24.11.2015р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.11.2015р.

Суддя Я.О. Левшина

Вх: 12976/15

надруковано 3 прим.:

1 - ГСДО,

1 - позивачу,

1 відповідачу.