ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2015 р. Справа № 911/4824/15

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства «Згурівський комбінат комунальних підприємств», Київська обл., смт. Згурівка

про стягнення 11116,34 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. № 14-10 від 14.01.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. № 291 від 10.10.2015 р.);

Обставини справи:

публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до комунального підприємства «Згурівський комбінат комунальних підприємств» (далі відповідач) про стягнення 11116,34 грн., з яких 3970,15 грн. пені, 6499,43 грн. інфляційних втрат та 646,76 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 1121/14-ТЕ-17 від 27.11.2013 р. купівлі-продажу природного газу в частині своєчасної оплати отриманого природного газу. В звязку з простроченням оплати відповідачем отриманого природного газу позивачем на підставі п. 7.2. договору нараховано відповідачу 3970,15 грн. пені та на підставі ст. 625 ЦК України 6499,43 грн. інфляційних втрат та 646,76 грн. 3% річних.

19.11.2015 р. до господарського суду Київської області від відповідача разом з супровідним листом № 16 від 18.11.2015 р. надійшли пояснення № 16/1 від 18.11.2015 р. по справі, в яких відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що він повністю розрахувався за спожитий природний газ, проте прострочення з оплати за спожитий природній газ виникло не з вини відповідача, оскільки бюджетні установи та організації несвоєчасно та не в повному обсязі сплачують надані послуги з теплопостачання, а вільних коштів у підприємства немає, що і призвело до несвоєчасної оплати заборгованості за спожитий газ. Як зазначає відповідач, на сьогодні підприємство всякими зусиллями намагається оплачувати інші енергоносії, обовязкові платежі до бюджету, а тому стягнення штрафних санкцій призведе до збільшення фінансових труднощів та збитковості підприємства.

Представник позивача в судовому засіданні 19.11.2015 р. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.11.2015 р. проти позову заперечував з підстав, викладених у поясненнях по справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

27.11.2013 р. між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та комунальним підприємством «Згурівський комбінат комунальних підприємств» (покупець) було укладено договір № 1121/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Відповідно до п. 1.2. договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 29.04.2014 р.) газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно з п. 2.1. договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. газ обсягом до 110,5 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): І кв. 68,0 (січень 25,5; лютий 22,1; березень 20,4); ІІ кв. 6,8 (квітень 6,8); ІV кв. 35,7 (жовтень 5,1; листопад 11,9; грудень 18,7).

Обсяги газу, що планується передати за договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі ± 5% (плюс/мінус пять відсотків) від узгодженого сторонами згідно з п. 2.1. договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу (підпункти 2.1.1., 2.1.2. пункту 2.1. договору).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Пунктом 5.2. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 31.01.2014 р.) передбачено, що всього до сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 1309,20 грн.

У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання, вони є обовязковими для сторін за договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3. договору).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В розділі 11 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки газу до 31.12.2014 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

31.01.2014 р. сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору № 1121/14-ТЕ-17 від 27.11.2013 р. купівлі-продажу природного газу, якою внесені зміни до п. 5.2. та п. 12 договору.

29.04.2014 р. сторонами також підписано додаткову угоду № 2 до договору № 1121/14-ТЕ-17 від 27.11.2013 р. купівлі-продажу природного газу, якою було внесені зміни до п. 1.2 договору.

01.10.2014 р. сторонами підписано додаткову угоду № 3 до договору № 1121/14-ТЕ-17 від 27.11.2013 р. купівлі-продажу природного газу, якою було внесені зміни до п. 6.3. договору.

На виконання умов договору в січні-квітні 2014 р. та в жовтні-грудні 2014 р. позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 97369,15 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р. за січень 2014 р. на суму 26487,74 грн., від 28.02.2014 р. за лютий 2014 р. на суму 21994,56 грн., від 31.03.2014 р. за березень 2014 р. на суму 12091,77 грн., від 30.04.2014 р. за квітень 2014 р. на суму 1073,55 грн., від 31.10.2014 р. за жовтень 2014 р. на суму 2298,96 грн., від 30.11.2014 р. за листопад 2014 р. на суму 11522,27 грн. та від 31.12.2014 р. за грудень 2014 р. на суму 21900,30 грн.

Відповідач за отриманий природний газ у сумі 97369,15 грн. розрахувався повністю, проте з порушенням встановленого п. 6.1. договору строку, що підтверджується довідкою позивача про операції по підприємству «Згурівський комбінат комунальних підприємств КП» з 01.01.2014 р. по 30.06.2015 р. та визнається відповідачем.

Враховуючи викладене, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3970,15 грн. пені за прострочення оплати отриманого в січні-квітні 2014 р. та в жовтні-грудні 2014 р. природного газу, нарахованої за загальний період з 15.02.2014 р. по 06.04.2015 р. включно на прострочену заборгованість відповідача по кожному акту приймання-передачі природного газу з урахуванням здійснених відповідачем проплат.

Згідно з п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 1.9. постанови № 14 від 17.12.2013 р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період прострочення, а тому позивачем невірно нараховано пеню по 06.03.2014 р. включно на прострочену заборгованість за січень 2014 р., по 28.10.2014 р. на прострочену заборгованість за квітень 2014 р., по 17.11.2014 р. та 04.12.2014 р. включно на прострочену заборгованість за жовтень 2014 р., за 15.12.2014 р. на прострочену заборгованість за листопад 2014 р. та по 05.02.2015 р. та 06.04.2015 р. включно на прострочену заборгованість за грудень 2014 р., оскільки заборгованість відповідача за січень 2014 р. була погашена 06.03.2014 р., за квітень 2014 р. 28.10.2014 р., за жовтень 2014 р. частково 17.11.2014 р. та повністю 04.12.2014 р., за листопад 15.12.2014 р. та за грудень 2014 р. частково 05.02.2015 р. та повністю 06.04.2015 р.

Таким чином, відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом на прострочену заборгованість відповідача за січень-квітень 2014 р. та за жовтень-грудень 2014 р. з урахуванням зазначених позивачем дат початку періодів прострочення по встановлені судом вірні дати закінчення періодів прострочення та з урахуванням часткових проплат, сума пені становить 3932,79 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 6499,43 грн. інфляційних втрат та 646,76 грн. 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість відповідача по кожному платежу з урахуванням часткових проплат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 6499,43 грн. інфляційних втрат, що нараховані за загальний період лютий 2014 р. - березень 2015 р. на прострочену заборгованість за січень-квітень 2014 р., жовтень 2014 р. та грудень 2014 р.

Однак, наданий розрахунок інфляційних втрат є невірним, з огляду на наступне.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене, позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за періоди, в яких заборгованість відповідача існувала менше місяця, на заборгованості, на які вже були нараховані інфляційні втрати, та виходячи з їх розміру станом на початок, а не на кінець кожного місяця періоду нарахування.

Таким чином, відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом за загальний період квітень 2014 р. - березень 2015 р. на прострочену заборгованість за лютий-квітень 2014 р., жовтень 2014 р. та грудень 2014 р. з урахуванням часткових проплат, інфляційні втрати становлять 3748,55 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 646,76 грн. 3% річних, нарахованих за загальний період з 15.02.2014 р. по 06.04.2015 р. включно на прострочену заборгованість відповідача по кожному акту приймання-передачі природного газу з урахуванням здійснених відповідачем проплат.

Оскільки, як вже зазначалось, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період прострочення, то позивачем невірно нараховано 3% річних на заборгованості по кожному акту приймання-передачі природного газу окремо за дні, в яких були здійснені відповідачем проплати. Зазначене також стосується визначення позивачем періодів нарахувань 3% річних на заборгованості, що були погашені відповідачем декількома платежами.

Таким чином, відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом на прострочену заборгованість відповідача по актам приймання-передачі природного газу за січень-квітень 2014 р. та жовтень-грудень 2014 р. з урахуванням зазначених позивачем дат початку періодів прострочення по встановлені судом вірні дати закінчення періодів прострочення та з урахуванням часткових проплат, сума 3% річних становить 638,89 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що прострочення з оплати за спожитий природній газ виникло не з вини відповідача, оскільки бюджетні установи та організації несвоєчасно та не в повному обсязі сплачують надані послуги з теплопостачання, а вільних коштів у підприємства немає, що і призвело до несвоєчасної оплати заборгованості за спожитий газ. Як зазначає відповідач, на сьогодні підприємство всякими зусиллями намагається оплачувати інші енергоносії, обовязкові платежі до бюджету, а тому стягнення штрафних санкцій призведе до збільшення фінансових труднощів та збитковості підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, заперечення відповідача, що прострочення з оплати за спожитий природній газ виникло не з його вини, оскільки бюджетні установи та організації несвоєчасно та не в повному обсязі сплачують надані послуги з теплопостачання не приймаються судом до уваги, оскільки на підставі ч. 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України відсутність коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання щодо своєчасної оплати отриманого на підставі договору № 1121/14-ТЕ-17 від 27.11.2013 р. природного газу.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства «Згурівський комбінат комунальних підприємств» (07600, Київська обл., Згурівський р-н, смт. Згурівка, вул. Київська, буд. 12А, код 05392074) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Богдана Хмельницького, 6, код 20077720) 3932,79 грн. (три тисячі девятсот тридцять дві грн. 79 коп.) пені, 638,89 грн. (шістсот тридцять вісім грн. 89 коп.) 3% річних, 3748,55 грн. (три тисячі сімсот сорок вісім грн. 55 коп.) інфляційних втрат та 911,63 грн. (девятсот одинадцять грн. 63 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 07.12.2015 р.