РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року Справа № 906/1203/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю №б/н від 18.11.15 р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю №б/н від 06.11.15 р.

розглянувши апеляційну скаргу відповідачу на рішення господарського суду Житомирської області від 29.09.15 р. у справі № 906/1203/15 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баранівський молокозавод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока"

про стягнення 97973,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Баранівський молокозавод" (надалі позивач) звернувся в господарський суд Житомирської області з позовною заявою до ТОВ "Рихальський завод сухого молока" (надалі відповідач) про стягнення 89849,90 грн. боргу за отриману продукцію та 8123,42 грн. пені.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 29.09.15 р. (а.с.50-51) позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Рихальський завод сухого молока" на користь ТОВ "Баранівський молокозавод" 89849,90грн. боргу, 7931,32грн. пені; відмовлено в позові в частині стягнення 192,10грн. пені.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що на виконання умов договору позивач в період 23.05.15 р. по 28.05.15 р. відпустив відповідачу товар на загальну суму 89849, 90 грн., що оформлено видатковими та товарно-транспортними накладними. При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт поставки товару також підтверджується інформацією, яка надана Баранівським відділенням Новоград-Волинської ОДПІ щодо розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту за травень 2015 року по правовідносинах сторін.

Таким чином, суд першої інстанції вважав позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 89849,90грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, виходячи з умов договору, суд прийшов до висновку, що позивач неправомірно здійснив розрахунок пені починаючи з 30.05.2015 на суму 89849,90грн., оскільки строк проведення остаточного розрахунку по поставках товару, які відбулися 27.05.15 та 28.05.15, закінчувався відповідно 02.06.15 та 03.06.15, так як 30, 31 травня та 01 червня є вихідними (не банківськими) днями. А тому, обрахувавши суму пені самостійно, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що сума пені становить 7931,32грн. і підлягає стягненню, в частині задоволення вимоги про стягнення пені в сумі 192,10 грн. слід відмовити.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 58-59) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 29.09.15 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що інформація, яка надана Баранівським відділенням Новоград-Волинської ОДПІ, є недопустимим доказом по даній справі. Позивач не надав суду, належні та допустимі докази на підтвердження факту поставки товарів на суму 89849,90 грн.

Представник позивача в судовому засіданні, проти апеляційної скарги заперечив, оскільки вважає, що посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи 22 травня 2015 року між ТОВ "Баранівський молокозавод" (продавець) та ТОВ "Рихальський завод сухого молока" (покупець) укладено договір про закупівлю молока коров'ячого незбираного №23/05-2015 (а.с. 12-13), за умовами якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (молоко коров'яче незбиране).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що приймання передача товару по кількості та якісних показниках проводиться у пункті продавця.

Пунктом 4.8 Договору, перехід власності і ризиків на товар відбувається в момент фактичної передачі-приймання, що оформляється підписанням товарно-транспортної накладної.

Згідно п.5.2 договору, термін оплати встановлено 3 банківські дні після отримання товару.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду по даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 89849,90 грн. боргу за отриману продукцію по Договору від 22.05.15 р. та 8123,42 грн. пені за несвоєчасне виконання умов Договору. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на видаткові накладні та товарно-транспортні накладні.

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 622 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі продажу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні унормовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Згідно з частиною 1 статті 9 цього Закону підставою для обліку господарської операції є первинний документ, який фіксує факт здійснення операції.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88.

У відповідності до приписів пунктів 2.1, 2.2., 2.4 цього Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Первинні документи (для надання їм юридичної сили і доказовості) повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Задовільняючи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що за період з 23.05.15 по 28.05.15, позивач відпустив відповідачу товар на загальну суму 89849,90грн., що оформлено видатковими та товарно-транспортними накладними (а.с. 14-27). Однак, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 4.8 Договору передбачено, що перехід власності і ризиків на товар відбувається в момент фактичної передачі-приймання, що оформляється підписанням товарно-транспортної накладної.

Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, а саме: видаткові та транспортні накладні, колегія суддів приходить до висновку, що вказані видаткові накладні не відповідають вимогам чинного законодавства та не можуть бути прийняті, як належні докази, оскільки вони підписані та скріплені печаткою лише позивача.

Водночас, апеляційний суд не бере до уваги наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні (а.с. 20-27), оскільки, в графі "матеріальні цінності отримав" стоїть підпис невідомої особи, накладні не містять зазначення особи, котра отримала товар, печатки відповідача та інших даних, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарських операцій, тощо, тобто є такими, що не відповідають вимогам закону до них. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в товарно-транспортних накладних від 28.05.15 р. та від 27.05.15 р. (а.с. 20-21) замовником та платником зазначено ТОВ "Баранівський молокозавод", а вантажовідправником ТОВ "Рихальський завод сухого молока", що суперечить умовам договору від 22.05.15 р.

Крім того, в матеріалах справи відсутня і довіреність покупця на право отримання спірного товару.

Враховуючи вказане, апеляційний суд приходить до висновку, що надані позивачем видаткові та транспортні накладні не є належними та допустимими доказами на підтвердження поставки позивачем та отримання відповідачем товару (молоко коров'яче) на загальну суму 89849,90 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не надано інших доказів, які б могли свідчити про поставку товару (молоко коров'яче) відповідачеві (крім, товарно-транспортних накладних, видаткових накладних тощо), та отримання такої продукції останнім за вказаними видатковими накладними.

В процесі розгляду спору місцевим господарським судом також була оцінена надана податкова звітність позивача, проте відхилена, оскільки такі документи не підтверджують факту поставки та отримання товару, а є лише звітністю перед податковими органами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 20.08.15 р. по справі № 918/117/15.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено факт поставки товару відповідачу, що в свою чергу не підтверджує право позивача на стягнення грошових коштів за отриманий товар, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення 89849,90 грн. боргу за отриману продукцію та 8123,42 грн. пені.

Враховуючи вказане, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, дійшов помилково висновку, який не відповідає обставинам справи, а тому скасовує оскаржуване рішення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 104 ГПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судова колегія вважає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи і дав їм помилкову юридичну оцінку.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача згідно ст.49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" на рішення господарського суду Житомирської області від 29.09.15 р. у справі № 906/1203/15 задоволити.

Рішення господарського суду Житомирської області від 29.09.15 р. у справі № 906/1203/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Баранівський молокозавод" (12700, Житомирська область, м.Баранівка, вул.Леваневського, 27; код 31318317) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" (11246, Житомирська область, Ємільчинський район, с.Рихальськ, вул.Леніна,38; код 35694381) 2156 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №906/1203/15 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.