ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Справа № 911/4677/15

За позовом Комунального житлово-експлуатаційного підприємства ОСОБА_1 селищної ради

до відповідача ОСОБА_1 селищної ради

про стягнення 362121,05грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №134 від 05.11.2015);

від відповідача ОСОБА_3 (довіреність №8-3-14 від 30.11.2015).

СУТЬ СПОРУ: Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство ОСОБА_1 селищної ради звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 селищної ради про стягнення 362121,05грн заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів №05/01 від 03.01.2015 в частині оплати за надану послугу у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ОСОБА_1 селищна рада надала письмову заяву про визнання позовних вимог, відповідно до якої відповідачем визнаються вимоги позовної заяви повністю з урахуванням доповнень, змін та збільшення позовних вимог.

До прийняття рішення по суті заявлених вимог, позивачем 05.11.2015 подано заяву про збільшення розміру заявлених вимог, а саме вимоги позовної заяви доповнено вимогами щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Так, у поданій заяві позивач просить стягнути з відповідача 437 041,21грн, з яких:

- 362121,05грн - основний борг;

- 22620,16грн - проценти за період з 01.10.2013 по 30.10.2015.

- 52300,00грн - втрати від інфляції за період жовтень 2013 року по вересень 2015 року.

Відповідна заява прийнята судом до розгляду, оскільки, в силу ст.22 ГПК України, право на збільшення або зменшення позовних вимог є процесуальним правом позивача, яке може бути ним реалізовано у будь-який час до прийняття рішення по суті.

Крім того, до прийняття рішення по суті заявлених вимог, позивачем 03.12.2015 подано заяву про збільшення розміру заявлених вимог, якою фактично позивачем зменшуються вимоги, а саме позивач просить стягнути з відповідача 432 955,95грн, з яких:

- 362121,05грн - основний борг;

- 21221,28грн - проценти за період з 01.10.2013 по 15.10.2015.

- 49613,62грн - втрати від інфляції за період 01.11.2013 по 01.08.2014.

Відповідна заява прийнята судом до розгляду, оскільки, в силу ст.22 ГПК України, право на збільшення або зменшення позовних вимог є процесуальним правом позивача, яке може бути ним реалізовано у будь-який час до прийняття рішення по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача позовні вимоги визнав в повному обсязі, повноваження на вчинення таких дій підтверджуються довіреністю №8-3-14 від 30.11.2015, відповідно до якої представнику ОСОБА_3 надано, зокрема, право визнавати позови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

03.01.2013 між сторонами у справі Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством ОСОБА_1 селищної ради (далі виконавець) та ОСОБА_1 селищною радою (далі споживач) укладено договір № 05/01 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (а.с.14-15, зворот, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець зобовязується надавати послуги з вивезення твердих побутових відходів, а споживач зобовязується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених вказаним договором.

Згідно п. 3.1 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 01 числа періоду, що настає за розрахунковим (п. 3.2 договору).

У відповідності до п. 4.2 договору, споживач зобовязується, зокрема, оплачувати в установлений договором строк надані йому послуги з вивезення твердих побутових відходів.

Договір діє з 01.01.2013 до 31.12.2013 і набирає чинності з дня його підписання (п. 9.1 договору).

Як встановлено судом, на виконання умов вказаного договору, позивачем надано відповідачу за період з січня 2015 року по вересень 2015 року послуги з вивозу сміття, що підтверджується актами здачі прийняття-послуг що підписані сторонами та рахунками на оплату таких послуг (а.с.17-34).

За твердженням позивача заборгованість відповідача за наданими послугами становить 362 121,05грн, що не заперечується сторонами у справі.

Предметом спору у даній справі є обовязок відповідача оплатити надані йому послуги та застосування до відповідача відповідальності, встановленої чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено спеціальною нормою, яка регулює відносини з надання послуг, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Сторонами у договорі встановлено строк виконання зобовязання з оплати до 01 числа місяця, що настає за розрахунком.

Відповідачем взяті на себе зобовязання в частині оплати наданих послуг в установлений договором строк та обсязі не виконані.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 22 ГПК України, відповідач має право, зокрема, визнати позов повністю або частково.

У відповідності ч. 5 ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача з оплати наданих йому послуг з вивезення твердих побутових відходів в розмірі 362121,05, а також враховуючи, що відповідачем визнано позовні вимоги у даній справі, суд вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 362121,05 суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Крім того, позивачем заявлено вимоги (в редакції заяви про збільшення позовних вимог від 03.12.2015) про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 21221,28грн за період з 01.11.2013 по 15.10.2015 та 49613,62грн інфляційних втрат за період з 01.11.2013 по 01.08.2014.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів, суд зазначає, що за вказаний період розмірі 3% річних становить 21251,05грн, проте, враховуючи що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог розмір 3% річних, що підлягає задоволенню складає 21221,28грн.

Стосовно, вимог щодо стягнення інфляційних втрат, то суд зазначає, що за розрахунком суду розмір інфляційних втрат за період з 01.11.2013 по 01.08.2014 на заборгованість розмірі 362121,05грн становить 46351,49грн; в задоволені вимог про стягнення з відповідач на користь позивача 3262,13грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 6445,41грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 селищної ради на користь Комунального житлово-експлуатаційного підприємства ОСОБА_1 селищної ради 362 121,05грн основного боргу, 21 221,28грн 3% річних, 46351,49грн інфляційних втрат.

3. В задоволенні вимог про стягнення 3262,13грн інфляційних втрат в задоволені позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 селищної ради на користь Комунального житлово-експлуатаційного підприємства ОСОБА_1 селищної ради 6445,41грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 07.12.2015

Суддя С.І. Чонгова