ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа № 918/1146/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Лунька О.І., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Белаз-Сервіс" (далі Товариство) до товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр" (далі Карєр) про стягнення заборгованості в сумі 511 750 грн. 42 коп.,

за участі представників:

позивача: ОСОБА_1 за дов. від 2 січня 2015 року № 01,

ОСОБА_2 за дов. від 2 січня 2015 року № 02,

відповідача: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2015 року Товариство звернулося до господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що на виконання умов укладеного між ним та Карєром договору на виконання робіт по ремонту техніки від 3 червня 2013 року № ЖБС-66/13, останньому було надано послуги по ремонту самоскиду. Оскільки умовами вищенаведеного договору був передбачений перерахунок вартості цих робіт по курсу долара США на момент оплати, а відповідач взяте на себе за наведеним правочином зобовязання по оплаті вартості вказаних робіт виконав із значним запізненням, позивач, посилаючись на статті 526, 530, 549-551, 610-612, 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 193, 230, 231 Господарського кодексу України (далі ГК України), просив суд стягнути з Карєру суму заборгованості (курсової різниці) за вищенаведеним правочином в сумі 434 141 грн. 08 коп., а також 55 902 грн. 29 коп. пені та 21 707 грн. 05 коп. штрафу, нарахованих у звязку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 6 жовтня 2015 року порушено провадження у справі № 918/1146/15, розгляд якої було призначено на 20 жовтня 2015 року.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2015 року розгляд справи відкладено на 3 листопада 2015 року.

До початку призначеного судового засідання через канцелярію суду надійшов відзив Карєра на позовну заяву (а.с. 73-75), в якому останній заперечив проти задоволення вимог Товариства з огляду на те, що спірним договором не було передбачено обовязку оплати заборгованості в іноземній валюті. Крім того, зобовязання відповідача по оплаті послуг, наданих за спірним договором, на час розгляду даної справи припинилося у зв'язку з його виконанням, проведеним належним чином. Так, рішенням господарського суду Рівненської області від 23 червня 2015 року у справі № 918/416/15 за позовом Товариства до Карєру про стягнення заборгованості в сумі 301 647 грн. 27 коп. вимоги позивача задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь Товариства, зокрема, суму основного боргу, що виникла на підставі спірного договору, у розмірі 199 043 грн. 97 коп. Вказані кошти були стягнуті з Карєру в національній валюті гривні без перерахунку згідно офіційного курсу Національного банку України. У той же час даним рішенням також було стягнуто з відповідача компенсаційні витрати, нараховані у звязку з несвоєчасним проведенням розрахунків, а саме: три проценти річних у розмірі 15 402 грн. 27 коп. та 87 201 грн. 03 коп. інфляційних втрат. Даний факт, на думку Карєру, виключає можливість додаткового стягнення з відповідача заявленої Товариством курсової різниці.

У судовому засіданні 3 листопада 2015 року оголошувалася перерва до 17 листопада 2015 року.

Ухвалою суду від 17 листопада 2015 року розгляд справи відкладено на 1 грудня 2015 року.

У судовому засіданні 1 грудня 2015 року представники позивача підтримали вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач явку свого повноважного представника у дане судове засідання не забезпечив, проте надіслав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. В обґрунтування даного клопотання Карєр посилався на зайнятість його представника в іншому судовому засіданні.

Однак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) встановлено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Зі змісту даної норми вбачається, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Доводи учасника судового процесу підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника з урахуванням обставин конкретної справи можуть бути відхилені виходячи з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами 1-5 статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі Постанова).

Водночас явка представника Карєру у судове засідання обовязковою не визнавалась. Крім того, розгляд даної справи вже неодноразово відкладався.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Частиною 3 даної статті передбачено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Проте ні позивачем, ні відповідачем не було подано суду відповідного клопотання про продовження строку розгляду даного спору. У той же час чергове відкладення розгляду справи може спричинити до виходу за межі встановленого частиною 1 статті 69 ГПК України граничного строку, передбаченого для вирішення цього спору.

За таких обставин, беручи до уваги те, що відповідачу надавалося достатньо часу для залучення до розгляду справи інших представників, для висловлення своєї правової позиції по суті спору, подання письмових пояснень та додаткових документів, а також зважаючи, що чергове відкладення розгляду справи спричинить до виходу за межі встановленого статтею 69 ГПК України граничного строку вирішення спору, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та необхідність розгляду даної справи відповідно до статті 75 ГПК України за наявними у ній матеріалами без участі представника Карєру.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих учасниками процесу документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Рівненської області від 23 червня 2015 року у справі № 918/416/15 за позовом Товариства до Карєру про стягнення заборгованості в сумі 301 647 грн. 27 коп., яке на час розгляду даного спору набрало законної сили, вимоги позивача задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь Товариства 199 043 97 коп. основного боргу, що виник на підставі укладеного між сторонами договору на виконання робіт по ремонту техніки від 3 червня 2013 року № ЖБС-66/13, 15 402 грн. 27 коп. трьох процентів річних, 87 201 грн. 03 коп. інфляційних втрат та 6 032 грн. 95 коп. судового збору.

Зазначеним рішенням було встановлено, що 3 червня 2013 року між Товариством та Карєром був укладений договір на виконання робіт по ремонту техніки № ЖБС-66/13, за умовами якого позивач зобов'язався виконати роботи по капітальному ремонту самоскиду БелАЗ-7548, а відповідач, у свою чергу, прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до умов цього договору.

Цей правочин підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

Згідно з пунктом 2.1.1 договору виконавець зобов'язався виконати роботи по договору якісно та в обумовлені строки. Замовник, у свою чергу, зобов'язався оплатити вартість робіт в строк, обумовлений пунктом 3.2 даної угоди.

Відповідно до пунктів 3.2-3.5 договору кінцева вартість ремонту буде сформована після повного розбирання і дефектації наданого ремонтного фонду та вказується у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору. Замовник проводить оплату на умовах: передоплата у розмірі 50 000 грн. 00 коп. здійснюється протягом 20 календарних днів з моменту поставки в ремонт, а залишок суми оплачується щомісячно рівними частинами протягом 90 календарних днів з моменту отримання техніки з ремонту. Замовник перераховує грошові кошти на розрахунковий рахунок виконавця по реквізитам, що вказані у договорі. Датою оплати рахується дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Згідно з пунктом 8.1 даного правочину останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2013 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Судом також було встановлено, що на виконання умов вищенаведеного договору позивачем були надані, а відповідачем прийняті визначені договором роботи на загальну суму 601 200 грн. 00 коп., що підтверджується специфікаціями, актами надання послуг, рахунками на оплату. Вказані акти та специфікації підписані та скріплені печатками замовника та виконавця у встановленому договором порядку без будь-яких застережень чи зауважень.

У той же час даним судовим рішенням також встановлено, що Карєр порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо передбачених строків та порядку оплати наданих послуг, заборгувавши позивачу 199 043 грн. 97 коп. У звязку з наведеними обставинами з відповідача на користь Товариства було стягнуто, зокрема, вищенаведену суму основного боргу, а також 15 402 грн. 27 коп. трьох процентів річних та 87 201 грн. 03 коп. інфляційних втрат.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що після отримання вищезазначених грошових коштів, стягнутих з відповідача у примусовому порядку, Товариством було здійснено перерахунок вартості спірних робіт у звязку зі зміною курсу долара США. За результатами даного перерахунку позивачем було встановлено, що сума недоплачених Карєром грошових коштів за виконані Товариством роботи станом на 28 вересня 2015 року становить 434 141 грн. 08 коп. З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача дану донараховану Карєру суму боргу, що виникла у звязку з підвищенням курсу долара США, а також 55 902 грн. 29 коп. пені та 21 707 грн. 05 коп. штрафу, нарахованих у звязку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Пунктом 3.1 договору на виконання робіт по ремонту техніки від 3 червня 2013 року № ЖБС-66/13 встановлено, що валютою даного правочину є українська гривня.

Кінцева вартість ремонту буде сформована після повного розбирання і дефектації наданого ремонтного фонду та вказується у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору (пункт 3.2 цієї угоди).

Специфікацією від 2 липня 2013 року № 1 до спірного договору (на яку посилалося Товариство у своїй позовній заяві) визначено: вартість ремонтних робіт, що виконуються за цим договором, становить 536 400 грн. 00 коп.

Також даною специфікацією передбачено, що ціна сформована по курсу НБУ долара США на 2 липня 2013 року. Перерахунок по курсу на день оплати.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу.

Водночас статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з частиною 2 статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Проте судом встановлено, що ні умовами договору на виконання робіт по ремонту техніки від 3 червня 2013 року № ЖБС-66/13, ні специфікацією від 2 липня 2013 року № 1 до нього не було визначено грошового еквіваленту спірного зобов'язання в іноземній валюті, не передбачено обовязку Карєру оплачувати виконані роботи у доларах США, а також перераховувати їх вартість відповідно до курсу іноземної валюти на день оплати.

У той же час формулювання "перерахунок по курсу на день оплати" не свідчить про виникнення у відповідача обовязку здійснювати такий перерахунок відповідно до встановленого НБУ курсу долара США в розумінні статей 524, 533 ЦК України. Крім того, дане положення не дає змоги чітко встановити, в яку саме іноземну валюту слід конвертувати українську гривню при здійсненні взаєморозрахунків між сторонами.

Слід також зазначити, що з метою встановлення правомірності стягнення з Карєру вищенаведеної суми нарахованої курсової різниці, судом були витребувані у Товариства письмові пояснення щодо складової запчастин, які закуповувалися позивачем у валюті, проте не були оплачені відповідачем, з урахуванням сум, що були стягнуті з останнього рішенням господарського суду Рівненської області від 23 червня 2015 року у справі № 918/416/15, а також зважаючи на здійснені відповідачем часткові погашення суми боргу. Крім того, Товариство було зобовязано надати суду акт дефектування із визначенням переліку та вартості робіт, що були виконані, а також комплектуючих запчастин, які були використані під час проведення цих робіт, із зазначенням їх конкретного переліку та вартості.

У той же час позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів, які свідчать про вартість робіт по ремонту самоскиду БелАЗ-7548, а також доказів, що підтверджують суму вартості складових запчастин, які закуповувалися Товариством у валюті, проте не були оплачені відповідачем.

Відтак, відсутність доказів, які свідчать про кількість та вартість комплектуючих запчастин, що були використані під час проведення цих робіт, а також про вартість самих робіт, позбавляє суд можливості перевірити обґрунтованість розрахунку заявлених Товариством до стягнення з відповідача сум грошових коштів, нарахованих у зв'язку зі зміною курсу долара США.

Крім того, як вже було зазначено, у своїй позовній заяві Товариство посилалося на специфікацією від 2 липня 2013 року № 1 до договору на виконання робіт по ремонту техніки від 3 червня 2013 року № ЖБС-66/13. У той же час зі змісту наданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення з Карєру сум заборгованості та штрафних санкцій (а.с. 115) вбачається, що останні були нараховані також на підставі специфікації від 2 липня 2015 року № 2 до спірного договору, на яку Товариство взагалі не посилалося у своїй позовній заяві.

З аналізу норм чинного законодавства, а також положень доктрини права вбачається, що елементами позову, які є його структурними складовими та визначають його зміст, є предмет та підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.12 Постанови.

Водночас з аналізу положень статті 83 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що господарський суд під час прийняття рішення має право виходити за межі позовних вимог виключно у випадку, коли це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору, а також коли є клопотання заінтересованої сторони. При цьому, положення чинного в Україні законодавства не передбачають права суду змінювати предмет та/або підставу позову.

Відтак, зважаючи на відсутність у матеріалах справи заяв позивача про зміну підстав позову та про збільшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість вищезазначеного розрахунку Товариства заявлених до стягнення з відповідача сум грошових коштів.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Товариства про стягнення з відповідача 434 141 грн. 08 коп. основного боргу.

Враховуючи безпідставність вимог Товариства про стягнення з відповідача суми основного боргу, позовні вимоги в частині стягнення з Карєру 55 902 грн. 29 коп. пені та 21 707 грн. 05 коп. штрафу, нарахованих у звязку з несвоєчасним проведенням розрахунків, також є необґрунтованими.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки позивачем не було доведено належними та достатніми доказами обставин, викладених у позовній заяві, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог Товариства.

Згідно з частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 7 грудня 2015 року

Суддя Є.В. Павленко