ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015 Справа № 917/2359/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест", пров. Кутузова, буд. 3, м.Київ, 01011 (поштова адреса : вул. Сєрова, 10, м. Дніпропетровськ, 49070)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта", вул. Фрунзе, буд. 57, м. Полтава, 36039

про стягнення 3 912,29 грн..

Суддя Ківшик О.В.

Представники:

від позивачів: не з'явилися;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність від 20.02.2015 р..

03.12.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору : розглядається позовна заява Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" 3 912,29 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптіма телеком" та відповідачем 01.04.2005 р. договору № 1580-1581 про надання послуг телефонного зв'язку, з яких : 2 363,15 грн. основна заборгованість за період з червня по жовтень 2014 р. (включно), 399,35 грн. пені та нараховані за період з 21.07.2014 р. по 21.05.2015 р., 80,69 грн. 3% річних та 1 176,45 грн. інфляційних втрат за період з 21.07.2014 р. по 11.11.2015 р..

Позивач представництво у судове засідання не забезпечив, його явка в судове засідання судом обов'язковою не визнавалась. Відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, а також те, що явка позивача в судове засідання судом обов'язковою не визнавалась, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами.

Відповідач надав суду заяву вх. № 17664 від 03.12.2015 р. про застосування позовної давності до позовних вимог щодо стягнення з нього пені, яка нарахована на зобовязання з оплати отриманих послуг звязку за період з червня по вересень 2014 р.. При цьому, останній зазначає, що визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього основного боргу у розмірі 2 363,15 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 176,45 грн., 3% річних у розмірі 80,69 грн. та 81,20 грн. пені за період з 22.11.2014 р. по 21.05.2015 р..

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши надані докази, суд,

встановив:

01.04.2005 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптіма телеком" (оператор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" (абонент) було укладено Договір № 1580-1581 про надання послуг телефонного зв'язку (далі Договір, а.с. 10).

При цьому сторони у Договорі узгодили, зокрема, наступне :

- оператор зобовязується за плату виконати роботи, що забезпечують підключення кінцевого(их) пристрою(їв) абонента через абонентську телефонну лінію до телефонної мережі загального користування, з наступним наданням платних послуг телефонного звязку (п. 1.1 Договору);

- кількість встановлюємих оператором ліній - дві (п. 1.2 Договору);

- послуги телефонного зв'язку оплачуються Відповідачем згідно з тарифами Оператора, які встановлюються на підставі "Граничних тарифів на загальнодоступні телекомунікаційні послуги", які затверджуються Рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України і чинні на дату отримання послуг (п. 4.2.1 Договору);

- оплата проводиться Абонентом щомісяця до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно виставленими Оператором рахунками. Рахунки за розрахунковий місяць надходять на пункти оплати не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим та можуть безпосередньо доставлятись Абоненту (при наявності можливості Оператора). При безготівковій формі оплати кошти перераховуються згідно реквізитами, вказаними у рахунках (п. 4.2.2 Договору);

- за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, включаючи затримку по оплаті за надані послуги телефонного зв'язку понад встановлений термін, Абонент сплачує Оператору пеню за кожну добу затримки платежу в розмірі 0,3% від суми заборгованості (п. 7.5 Договору);

- даний договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє протягом 5-ти років. Якщо за місяць до закінчення цього договору жодна зі сторін письмово не заявить про намір розірвати договір, то він вважається продовженим ще на один рік на тих самих умовах (п. 9.1 Договору).

Доказів на підтвердження розірвання Договору сторони суду не надали, на наявність таких останні не посилаються.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії Протоколу № 6-2011 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма телеком", останніми було прийнято рішення про припинення ТОВ "Оптіма телеком" шляхом реорганізації (приєднання) до Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" з передачею до останнього як до правонаступника всього майна, всіх майнових та немайнових прав та обовязків Товариства, його активів та пасивів, матеріальної та віртуальної інформаційних баз, абонентів, працівників за переводом згідно з чинним законодавством України (а.с. 18-19).

Державна реєстрація припинення юридичної особи ТОВ "Оптіма телеком" на підставі рішення засновників (учасників) проведена (запис № 3009989), про що свідчить повідомлення Державного реєстратора Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.07.2012 р..

Згідно абзацу 4 п. 1.2 Статуту Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" (позивача) зазначено, що останнє набуло всіх прав та обов'язків правонаступника в результаті реорганізації шляхом приєднання, зокрема, Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма телеком" (а.с. 21-23). Відповідно до чинного законодавства України 19.12.2014 р. було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів позивача.

В дотримання умов Договору у період з червня 2014 р. по жовтень 2014 р. позивачем були надані відповідачу послуги на загальну суму 2 364,64 грн. та, відповідно, пред'явлені відповідачу рахунки на оплату отриманих послуг, а саме : № НОМЕР_1 від 01.07.2014 р. за червень 2014 р. на суму 453,36 грн., № НОМЕР_2 від 01.08.2014 р. за липень 2014 р. на суму 454,85 грн., № НОМЕР_3 від 01.09.2014 р. за серпень 2014 р. на суму 454,85 грн., № НОМЕР_4 від 01.10.2014 р. вересень 2014 р. в розмірі 484,98 грн., № НОМЕР_5 від 01.11.2014 р. за жовтень 2014 р. в розмірі 515,11 грн. (копії наявні у матеріалах справи, а.с. 11-15).

За даними позивача, в порушення умов Договору відповідач не здійснив оплату отриманих послуг за період з червня 2014 р. по жовтень 2014 р., заборгованість останнього складає 2363,15 грн. грн. (з урахуванням часткової переплати у розмірі 1,49 грн., яка була наявна станом на 01.06.2014 р. ).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 912,29 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптіма телеком" та відповідачем 01.04.2005 р. договору № 1580-1581 про надання послуг телефонного зв'язку, з яких : 2 363,15 грн. основна заборгованість, 399,35 грн. пені та нараховані за період з 21.07.2014 р. по 21.05.2015 р., 80,69 грн. 3% річних та 1 176,45 грн. інфляційних втрат за період з 21.07.2014 р. по 11.11.2015 р..

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору про надання послуг.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 33 Закону України від 18.11.2003 № 1280-IV "Про телекомунікації" (із змінами та доповненнями) споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема: виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за Договорами про надання послуг. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вищезазначеними договорами та приписів ст. 903 Цивільного кодексу України не сплатив вартість отриманих послуг. Заборгованість останнього на момент подання позову та прийняття даного рішення складає 2 363,15 грн.. Дана обставина відповідачем визнається.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2 363,15 грн. є підтвердженими документально та нормами матеріального права, відповідачем визнаються, а тому підлягають задоволенню.

За приписами ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача нарахованих за період з 21.07.2014 р. по 11.11.2015 р. 3% річних у розмірі 80,69 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 176,45 грн., суд приходить до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3" та "ІПС" Законодавство").

Відповідач, визнаючи факт та розмір заборгованості, надав суду заяву про сплив строку позовної давності до вимог про стягнення пені, яка нарахована позивачем на прострочені зобовязання з оплати отриманих відповідачем послуг звязку за період з червня по вересень 2014 р..

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктами 7.5 Договору сторони обумовили, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, включаючи затримку по оплаті за надані послуги телефонного зв'язку понад встановлений термін, Абонент сплачує Оператору пеню за кожну добу затримки платежу в розмірі 0,3% від суми заборгованості

Матеріалами справи підтверджується наявність підстав для застосування такої міри відповідальності, як визначена сторонами у п. 7.5 Договору, проте, суд погоджується з твердження відповідача щодо недотримання позивачем встановленого строку позовної давності при зверненні з вимогою про стягнення неустойки (штрафу, пені) у розмірі 318,15 грн., яка нарахована на зобов'язання з оплати отриманих відповідачем послуг у період з червня по вересень 2014 р..

Так, відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За наведеним вище мотивуванням суд дійшов висновку про те, що порушення права позивача в даному випадку відбулося у наступні дати : 21.07.2014 р. - за послуги, отримані у червені 2014 р., 21.08.2014 р. - за послуги, отримані у липні 2014 р., 21.09.2014 р. - за послуги, отримані у серпні 2014 р., 21.10.2014 р. - за послуги, отримані у вересні 2014 р., 21.11.2014 р. - за послуги, отримані у жовтні 2014 р.. Скорочений строк позовної давності щодо предявлення вимог про стягнення пені за період з червня по вересень 2014 р. закінчився, відповідно, 21.07.2015 р., 21.08.2015 р., 21.09.2015 р. та 21.10.2015 р.. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана 13.11.2015 р. (згідно відмітки маркувальної машини поштового відділення на конверті, а.с. 27), тобто, частково за межами встановленого ст. 258 Цивільного кодексу України річного строку позовної давності.

Як розяснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.3 Постанови від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Жодних підстав та доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій щодо визнання боргу в цій частині позивач суду не надав, на наявність таких не посилався, причин пропущення строку звернення з вимогою про стягнення неустойки позивач суду не навів. Доказів на підтвердження збільшення строку позовної давності за домовленістю сторін останні суду не надали, проти наявності таких представник відповідача заперечив.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 3, п. 4 ст. 267 Цивільного Кодексу України).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 318,15 грн., нарахованої на прострочені останнім зобовязання з оплати отриманих послуг звязку за період з червня по вересень 2014 р. задоволенню не підлягають, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені за період з 21.11.2014 р. по 21.05.2015 р. у розмірі 81,20 грн., нарахованої за прострочене останнім зобовязання з оплати отриманих послуг звязку за жовтень 2014р. є правомірними, визнаються відповідачем, а тому в цій частині підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3" та "ІПС" Законодавство").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 2 363,15 грн. основного боргу, 1 176,45 грн. інфляційних втрат, 80,69 грн. трьох процентів річних та 81,20 грн. пені підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем визнаються, часткове визнання відповідачем даного позову вчинено повноважною особою з дотриманням встановлених правил вчинення вказаної процесуальної дії, не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, та приймається судом, а тому в цій частині підлягають задоволенню. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 318,15 грн. пені суд дійшов висновку про пропущення строку позивачем позовної давності, відповідачем подана зава про застосування наслідків спливу позовної давності, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити саме з цієї підстави.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 49 ГПК України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 78, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" (вул. Фрунзе, буд. 57, м. Полтава, 36039), ідентифікаційний код юридичної особи 31316718 на користь Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" (пров. Кутузова, буд. 3, м.Київ, 01011), ідентифікаційний код юридичної особи 19199961, р/р 260093127 в ПАТ "ПУМБ", м. Київ, МФО 334851 2 363,15 грн. основного боргу, 1 176,45 грн. інфляційних втрат, 80,69 грн. трьох процентів річних, 81,20 грн. пені та 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині позовних вимог, щодо стягнення з відповідача 318,15 грн. пені відмовити.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.12.2015 р.

Суддя О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.