ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.11.2015 Справа № 905/1963/15 Господарський суд Донецької області, у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк»
доФізичної особи підприємця ОСОБА_1
простягнення 367,43грн.
Представники сторін: від позивача: не зявився; від відповідача: не зявився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» до Фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 про стягнення 367,43 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору банківського рахунку № 8878 та додаткової угоди №1 до нього, в частині сплати комісійної винагороди за надані позивачем послуги у розмірі 296,15 грн., у звязку з чим відповідачу нарахована пені у розмірі 71,28 грн.

Позивачем разом з позовною заявою заявлено клопотання про участь позивача у судових засіданнях в режимі відеоконференція, у задоволенні якого відмовлено, оскільки станом на момент порушення провадження по справі у суду була відсутня технічна можливість для його задоволення.

Відповідач явку своїх представників не забезпечив, вимог суду не виконав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать наявні матеріали справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 Господарського процесуального кодексу України, ст.33 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав.

З врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Постановою Правління Національного банку України від 16.07.2014 №424 Публічне акціонерне товариство "Європейський газовий банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.07.2014 №57 в Публічному акціонерному товаристві "Європейський газовий банк" з 17.07.2014 по 17.10.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та рішенням від 13.10.2014 №111 продовжено строк її дії на один місяць - до 17.11.2014 включно.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 17.11.2014 №725 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Європейський газовий банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.11.2014 №121 "Про початок ліквідації ПАТ "Європейський газовий банк" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію".

Відповідно до матеріалів справи, 08.09.2011 між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (позивач, банк) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, клієнт) підписаний договір банківського рахунку №8878, відповідно до умов якого за вказаним договором банк зобовяується приймати і зараховувати на рахунок відкритий клієнту, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видавання відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк відкриває клієнту поточний рахунок №78 у національній валюті України та в іноземній валюті та здійснює його розрахунково-касове обслуговування.

Відповідно до п. 2.1.5 договору Банк має право отримувати від клієнта комісійну винагороду за надані послуги в розмірах та строки, що визначені тарифами Банку.

Розділом 3 договору передбачено, що за відкриття рахунка та виконання банком операцій за рахунком клієнта останній сплачує банку винагороду, розмір якої встановлений у тарифах Банку, що чинні на день здійснення клієнтом операції за рахунком (п. 3.1 договору). Клієнт доручає Банку списувати з рахунку плату за надані Банком послуги в розмірі, визначеному в Тарифах, а також неустойку та збитки, передбачені договором або чинним законодавством (п. 3.2 договору). У разі неможливості здійснення розрахунків в порядку, встановленому п. 3.2 цього договору, клієнт розраховується з банком за надані послуги готівкою або через здійснення переказу на користь Банку в строки, встановлені у Тарифах.

Згідно з п. 6.1 договору , останній укладений на невизначений строк і набуває чинності з дня його підписання сторонами.

17.06.2013 між позивачем (банк) та відповідачем (клієнт) підписана додаткова угода №1 до договору банківського рахунку №20246, відповідно до умов якої клієнт доручає, а банк бере на себе зобовязання виконувати розрахункове обслуговування за допомогою програмно-технічного комплексу електронних платежів «Клієнт-Банк» за відкритим клієнту поточним рахунком, відкритими на підставі договору банківського рахунку №20246 від 17.06.2013.

Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 додаткової угоди до договору за послуги розрахункового обслуговування по каналах звязку клієнт сплачує банку плату не пізніше останнього робочого дня поточного місяця у розмірах встановлених тарифами банку, на момент оплати. Тарифи банку є невідємною частиною договору банківського рахунку. Клієнт доручає банку щомісячно здійснювати договірне списання коштів в рахунок сплати наданих послуг зі свого поточного рахунку.

На виконання умов договору №8878 позивачем відкрито відповідачу розрахунковий рахунок та підключено відповідача до програмно-технічного комплексу електронних платежів «Клієнт-Банк» за відкритим поточним рахунком.

Отже позивачем виконувались зобовязання по договору та надавались послуги розрахункового обслуговування, що в свою чергу зобовязує відповідача виконати зобовязання по договору в частині здійснення комісійної винагороди за надані банком послуги. За таких обставин, відповідач згідно умов договору зобовязаний був забезпечувати оплату комісійної винагороди за послуги банку.

Однак, згідно доводів позивача, станом на 31.03.2014 за відповідачем рахується заборгованість за несвоєчасну сплату комісійної винагороди за використання системи «Клієнт-Банк» у розмірі 260,80 грн.

Відповідно до п.7.1.2 ст.7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідно до умов договору позивачем нараховано відповідачу комісійну винагороду за користування рахунком та за послуги з розрахунково-касового обслуговуванняу розмірі 296,15 грн., яку відповідачем не сплачено. Відповідачем не надано доказів здійснення виконання вказаного зобовязання, а матеріали справи такого не містять.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 296,15 грн. суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача за порушення строків виконання грошового зобовязання пеню у розмірі 71,28 грн.

Відповідно до п. 5.9 договору за прострочення клієнтом розрахунків за послуги, що надаються банком, останній має право стягнути з клієнту пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період такого прострочення.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд визнає його вірним, тому вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 71,28 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненнюз відповідача на користь Державного бюджету України..

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (84331, АДРЕСА_1; ЄДРПОУ НОМЕР_1 з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (04073, м.Київ, проспект Московський, 16, код 34693790) суму основного боргу у розмірі 296 (двісті девяносто шість) грн. 15коп., пеню у розмірі 71 (сімдесят одна) грн. 28 коп..

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (84331, АДРЕСА_1; ЄДРПОУ НОМЕР_1 з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 17.11.2015.