ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015 р. Справа №917/2289/15

за позовом приватної агрофірми "Подоляка", с.Байрак, Диканський район, Полтавська область, 38543

до товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", вул.Будька, 47, м.Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення грошових коштів у розмірі 3 780 679,94 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники :

від позивача: ОСОБА_1Т, дов. № б/н від 07.10.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 9 від 03.01.2015р.

Розглядається позов про стягнення 3 780 679,94 грн. заборгованості за договором поставки № 99-П від 31.10.2014р.

26.11.2015р. від позивача через канцелярію суду надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх. № 17223 від 26.11.2015р.). В заяві позивач збільшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 5538691,38 грн. заборгованості за договором поставки № 99-П від 31.10.2014р.

Крім того, 26.11.2015р. від позивача через канцелярію суду надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх. № 17224 від 26.11.2015р.). В заяві позивач збільшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 1 299692,04 грн. заборгованості.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року N 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Враховуючи вищевикладене, суд, перевіривши заяви про збільшення та зменшення позовних вимог на предмет вимог діючого законодавства, вважає їх такими, що подані у відповідності до вищевказаних норм законодавства, тому приймає вищезазначені заяви до розгляду та задовольняє їх, і подальший розгляд справи ведеться з урахуванням поданих заяв, зокрема, судом розглядаються вимоги про стягнення 1 299692,04 грн. заборгованості.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням наведеним у позовній заяві з врахуванням заяв про збільшення та зменшення позовних вимог.

Відповідач заявою за вх. № 17222 від 26.11.2015р. надав докази сплати боргу на загальну суму 4 239 000,00 грн.

Крім того, представники сторін надали пояснення, в яких, зокрема, відображено визнання відповідачем позову у сумі 1 299 692,04 грн. та те, що дана заборгованість зазначена сума боргу утворилася з врахуванням здійснених позивачем поставок товару за серпень - жовтень 2015р. та з 01.11.2015 по 24.11.2015р. з урахуванням здійснених відповідачем оплат на суму 4 239 000,00 грн. (вх. № 17230 від 26.11.2015р.).

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши представників сторін, суд встановив:

31 жовтня 2014 року між ТОВ «ГАДЯЧСИР» (далі по тексту - Відповідач, покупець) та ПАФ «Подоляка» (далі по тексту - Позивач, постачальник) було укладено договір поставки №99-П (далі Договір).

Умовами договору визначено, зокрема, наступне:

- п.1.1 У порядку на умовах визначених цим Договором, Постачальник зобовязується передавати у власність Покупця молоко коровяче незбиране ДСТУ 3662-97, далі за текстом молоко, а Покупець зобовязується приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим Договором.

- п.1.2. Постачальник підписанням цього Договору підтверджує та гарантує Покупцю, що молоко, яке постачається, є власно виробленням Постачальником, як сільськогосподарським товаровиробником.

- п.2.1. Кількість молока зазначається у Спеціалізованій товарній - накладній на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС) затвердженою Наказом Міністерства аграрної політики України № 176 від 01 липня 2002 року (далі за текстом - Товарна накладна), ціна - у Протоколах погодження цін (Додаток № 1), які після погодження (в порядку передбаченому цим Договором), належного оформлення та підписання Сторонами, є невідємною частиною даного Договору.

- п.3.1 Передача Постачальником передплаченої Покупцем партії молока проводиться протягом 7 (семи) календарних днів з моменту здійснення Покупцем попередньої оплати.

- п.3.2. Поставка молока здійснюється на умовах EXW (Інкотермс-2010) склад Постачальника, що знаходиться за адресою: с.Байрак, Диканський район, Полтавська область, перевезення молока здійснюється автомобільним транспортом Покупця (власним чи залученим) за рахунок Покупця.

- п.5.4 Розрахунки за молоко здійснюються на умовах 100 % попередньої оплати.

- п.5.5 Загальна сума Договору складається із сумарної вартості молока переданого у власність Покупцю, згідно накладних, оформлених Сторонами протягом строку дії даного Договору.

Позивач вказує, що за серпень - жовтень 2015р. та з 01.11.2015 по 24.11.2015р. ним без здійснення відповідачем предоплати було поставлено товар - молоко, зокрема згідно приймальної квитанції № 103 за серпень 2015 року на суму 1935244,40 грн., з ПДВ, згідно приймальної квитанції № 100 за вересень 2015 року на суму 1876824,52 грн., з ПДВ, згідно приймальної квитанції № 124 за жовтень 2015 року на суму 749879,35 грн., з ПДВ, згідно звіту про надходження молока 01.11.2015 по 24.11.2015р. на суму 1008132,09 грн.

Оригінали приймальних квитанцій оглянуті в судом у засіданні, копії долучені до матеріалів справи. Квитанції та звіт про надходження молока 01.11.2015 по 24.11.2015р. підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками.

Позивач вказує, що Відповідачем оплата отриманого ним товару здійснена частково, всього на суму 4 239 000,00 грн., заборгованість з боку відповідача за вказаний поставлений товар становить 1 299 692,04 грн.

Даний розмір заборгованості відповідачем визнається у відзиві (поясненнях у справі), що підписаний представником відповідача (право на визнання позову передбачене довіреністю № 9 від 03.01.2015р.).

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 1 299 692,04 грн. боргу.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору поставки № 99-П від 31.10.2014р., кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки та купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України).

За приписами ст. 692, ст. 693 Цивільного Кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

В свою чергу, ст. 538 Цивільного Кодексу України визначає, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за Договором поставки № 99-П від 31.10.2014р. в частині поставки відповідачу продукції на підставі приймальних квитанцій. Факт отримання товару від позивача згідно приймальної квитанції № 103 за серпень 2015 року на суму 1935244,40 грн., з ПДВ, згідно приймальної квитанції № 100 за вересень 2015 року на суму 1876824,52 грн., з ПДВ, згідно приймальної квитанції № 124 за жовтень 2015 року на суму 749879,35 грн., з ПДВ, згідно звіту про надходження молока 01.11.2015 по 24.11.2015р. на суму 1008132,09 грн. відповідач визнав.

Відповідачем надані докази часткової сплати отриманого ним товару на загальну суму 4 239 000,00 грн. (платіжні доручення за період з 05.10.2015р. по 25.11.2015р.). Факт оплати відповідачем 4 239 000,00 грн. вартості отриманого товару за серпень - жовтень 2015р. та з 01.11.2015 по 24.11.2015р. позивач підтвердив.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1 299 692,04 грн. заборгованості підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України від 08.07.2011р. № 3674-VІ "Про судовий збір" повернення судового збору здійснюється за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету сплаченої суми судового збору в розмірі 37214,82 грн. у зв'язку з задоволенням судом заяви про зменшення позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", вул.Будька, 47, м.Гадяч, Полтавська область, 37300, ) на користь приватної агрофірми "Подоляка", с.Байрак, Диканський район, Полтавська область, 38543, ) 1 299 692,04 грн. боргу, 19495,38 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3.Повернути приватній агрофірмі "Подоляка", с.Байрак, Диканський район, Полтавська область, 38543, ) з Державного бюджету України в порядку ст.7 Закону України "Про судовий збір" 37214,82 грн. витрат по сплаті судового збору сплаченого платіжним дорученням №1079 від 09.10.2015 р. на суму 56710,20 грн. (оригінал в матер. справи, а.с - 6).

Повне рішення складено _____.2015р.

Суддя Киричук О.А.