ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р.Справа № 915/1160/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Ліпчанської Н.В.

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 30.10.2015 року №6103;

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 27.04.2015 року;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Миколаїв

на рішення господарського суду Миколаївської області від 15.09.2015 року

у справі №915/1160/15

за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Миколаїв

до Приватного підприємства „Морське агентство - ОСОБА_3 , м. Миколаїв

про стягнення 7476,79 дол. США

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України, м.Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Миколаїв 26.06.2015 року звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Приватного підприємства „Морське агентство - ОСОБА_3 , м. Миколаїв, в якій просило суд стягнути з Приватного підприємства „Морське агентство - ОСОБА_3 , м. Миколаїв на користь Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Миколаїв суму боргу в розмірі 7 476, 79 доларів США та суму судового збору.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 15.09.2015 року у справі № 915/1160/15 (суддя Бездоля Ю.С.) відмовлено у задоволенні позову Державного підприємство „Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Миколаїв.

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України, м.Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Миколаїв з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 15.09.2015 року по справі №915/1160/15 повністю і прийняти нове рішення, яким позов Державного підприємство „Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Миколаїв задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним зясуванням місцевим господарським судом обставин справи, що є підставою для скасування рішення в порядку статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

До Одеського апеляційного господарського суду від позивача 30.10.2015 року, 16.11.2015 року та 24.11.2015 року надходили пояснення, які судовою колегією долучено до матеріалів справи.

Через канцелярію суду 02.12.2015 року представником відповідача було подано відзив на апеляційну скаргу, який судовою колегією долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 915/1160/15 та наданих представниками сторін пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду є обґрунтованим та правомірним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Державним підприємством Миколаївській морський торговельний порт, правонаступником якого є Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Порт) та Приватним підприємством «Ніка» (Агент) було укладено Договір від 25.05.2007 року №37-С з додатковими угодами, відповідно до умов якого Порт по можливості надає послуги згідно письмових заявок Агента по обслуговуванню суден, які прямують в ДП «Миколаївський морський торговельний порт» або проходять транзитом, а Агент приймає ці послуги та оплачує їх вартість згідно доручень від імені та за рахунок судновласника, на умовах цього Договору.

Відповідно до пунктів 2.1.1 та 2.1.2 Договору Порт зобовязаний надавати Агенту рахунки до сплати зборів і платежів за користування наданими послугами, які розраховані на підставі встановлених цін і державних тарифів та вимог цього Договору. Рахунки направляються поштою або вручаються Агенту під розписку. В необхідних випадках рахунки можуть направлятись факсом. Порт зобовязаний надавати по можливості і за заявками Агента інші послуги з оформлення рахунків відповідно до діючих тарифів.

Пунктом 2.2.3 Договору встановлено обовязок Агента отримувати від Порту попередні рахунки на портові збори і сплачувати їх до відходу судна з Порту.

Положеннями розділу 3 Договору встановлено порядок розрахунків між сторонами за договором. Зокрема, пунктом 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди від 23.12.2013 року №7 до Договору встановлено, що Агент зобовязується одержувати попередні рахунки на передплату за портові збори на другу добу після надання заявки на заходження судна в Порт. Оплату попередніх рахунків Агент виконує за добу до відходу судна з порту.

Пунктом 3.2 Договору з урахуванням змін, внесених Додатковими угодами від 29.12.2009 року №3 та від 29.12.2014 року № 11, зокрема передбачено, що Агент здійснює остаточні розрахунки за послуги та оплачує ставки за здійснення вантажних операцій на зовнішньому рейді в термін 5 банківських днів після відходу судна з Порту та отримання рахунків на підставі підтверджуючих документів та приймально-здавальних актів, підписаних уповноваженою особою. Оплату рахунків порту Агент здійснює у безготівковій формі відповідно до норм діючого законодавства України про здійснення безготівкових розрахунків по суднам, що плавають під іноземним прапором у ВКВ, а під прапором України в національній валюті України. Перерахунок сум портових зборів та інших послуг у доларах США в гривні або навпаки здійснюється по курсу НБУ на дату відходу судна з Порту, а у випадку зміни агента/фрахтувальника в Порту на дату закінчення вантажних робіт. Нарахування ПДВ здійснюється відповідно до діючого законодавства України.

Актом наданих послуг (виконаних робіт) від 28.02.2015 року №03002183 підтверджено, що Державне підприємство „Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Миколаїв в лютому 2015 року надало, а Приватне підприємство «Морське агентство ОСОБА_3», м. Миколаїв прийняло послуги щодо надання судну умов для безпечного входу до порту, стоянки в порту, виходу з порту та інших послуг відповідно до Договору від 25.05.2007 року №37-С.

Згідно з інформацією для виставлення попереднього рахунку від 23.02.2015 року №А/15-02/96 позивачем був виставлений попередній рахунок від 23.02.2015 року №92482183 та надані відповідачу послуги, в т.ч. нараховані портові збори судну CONTI HUMBOLDT, яке знаходилось під агентуванням відповідача, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) від 28.02.2015 року №03002183 на суму 39306,69 дол. США, який належним чином підписано сторонами та скріплено печатками сторін. Даний рахунок було сплачено повністю, про що свідчать витяги з руху коштів на банківських рахунках сторін та не заперечується сторонами.

Позивачем листом від 02.04.2015 року №18-19/56 направлено головному бухгалтеру Приватного підприємства «Морське агентство ОСОБА_3», м. Миколаїв рахунки на додаткову сплату податку на додану вартість, нарахованого на портові збори по т/х VF TANKER 1, MEKHANIK EROHIN, MEKHANIK PARAMONOV, IBLEA, COUNTI HUMBOLDT.

Приватне підприємство «Морське агентство ОСОБА_3», м. Миколаїв листом від 16.04.2015 року №16/1 повідомило Миколаївську філію Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про те, що вимога зі сплати ПДВ, нарахованого на портові збори, є незаконною з огляду на те, що перевезення вантажів було міжнародним, а не каботажним.

Судова колегія, дослідивши умови Договору та фактичні обставини справи, дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми ПДВ, нарахованої додатково після здійснення господарських операцій за договором, визначеним в якості підстави позову, правильно відхилені судом першої інстанції в повному обсязі, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є вимоги Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Миколаїв до Приватного підприємства „Морське агентство - ОСОБА_3 , м. Миколаїв про стягнення податку на додану вартість, донарахованого на портові збори у звязку з нібито відсутністю підстав для застосування пільг.

Україна приєдналась до Конвенції про полегшення міжнародного морського судноплавства 1965 року (Постанова Кабінету Міністрів України від 21.09.1993 року №775), яка передбачає полегшення морського судноплавства спрощенням і скороченням до мінімуму формальностей, вимог стосовно документів і процедур при прибутті, стоянці та відправленні суден закордонного плавання.

Відповідно до статті 26 Конвенції Організації Обєднаних Націй з морського права 1982 року, ратифікованої Законом України Про ратифікацію Конвенції Організації Обєднаних Націй з морського права 1982 року та Угоди про імплементацію Частини ХІ Конвенції Організації Обєднаних Націй з морського права 1982 року №728-ХІV від 03.06.1999 року, іноземне судно, що проходить через територіальне море, може обкладатись тільки зборами в оплату за конкретні послуги, надані такому судну.

Національним законодавством, а саме положеннями статті 85 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що під час перебування в морському порту будь-яке судно зобов'язане дотримувати чинних законів і правил України, у тому числі тих, що стосуються безпеки порту і судноплавства в порту, митного, прикордонного, санітарного (фітосанітарного) режимів, лоцманського проведення, буксирування, рятувальних і суднопіднімальних робіт, якірної стоянки і надання місць біля причалів, навантаження і вивантаження вантажів, посадки і висадки людей, послуг, пов'язаних з навантажувально-розвантажувальними роботами, і будь-яких інших портових послуг, портових зборів, запобігання забрудненню навколишнього природного середовища.

Частиною 1 статті 115 Кодексу торговельного мореплавства України визначено, що із суден, що користуються послугами служби регулювання руху суден, справляється збір, порядок справляння і розмір якого встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики економічного розвитку.

У розумінні статей 131 і 132 Кодексу торговельного мореплавства України існує два види перевезень: каботажне перевезення і міжнародне перевезення.

Відповідно до приписів статті 131 Кодексу торговельного мореплавства України каботажним перевезенням є перевезення між портами України, що здійснюється суднами, що плавають під Державним прапором України, а також суднами, що плавають під іноземним прапором за умови одержання на це дозволу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту.

Визначення каботажного перевезення міститься також у частині 1 статті 97 Митного кодексу України, згідно якої під каботажем розуміється перевезення українських та іноземних товарів шляхом завантаження їх на морське (річкове) судно в одному пункті на митній території України і транспортування в інший пункт території України, де здійснюватиметься їх вивантаження.

У розумінні статті 132 Кодексу торговельного мореплавства України міжнародні перевезення це перевезення між портами України та іноземними портами, які можуть здійснюватися як суднами, що плавають під Державним прапором України, так і за умови взаємності суднами, що плавають під іноземним прапором.

Стягнення портових зборів за міжнародне перевезення виключає можливість нараховувати та стягувати податок на додану вартість, оскільки він застосовується до інших видів надання послуг.

Відповідно до підпункту 195.1.3 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України перевезення вважається міжнародним, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

Відповідно до пункту 197.9 статті 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання послуг, що надаються іноземним та вітчизняним суднам, які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів, їхнього багажу і вантажів та оплачуються ними відповідно до законодавства України портовими зборами.

Підставою для звільнення від оподаткування податку на додану вартість є підтверджені належними доказами факти здійснення судном міжнародного перевезення пасажирів, їх багажу, вантажів та міжнародних відправлень, перетин державного кордону України та відповідне митне оформлення.

Специфікою регулювання міжнародних морських перевезень є застосування, крім норм Конвенцій та національного законодавства, ще й морських звичаїв. Міжнародна Конвенція про уніфікацію деяких правил про коносамент (Гаазькі правила) 1924 року з поправками 1968 року встановлює єдині правила про коносамент. Ці документи оформлюються в підтвердження здійснення суднами країн міжнародних перевезень вантажів та пасажирів.

За приписами статті 134 Кодексу торговельного мореплавства України документами, що підтверджують наявність і зміст договору морського перевезення вантажу, є: 1) рейсовий чартер - якщо договір передбачає умову надання для перевезення всього судна, його частини або окремих суднових приміщень; 2) коносамент - якщо договір не передбачає умови, зазначеної в пункті 1 цієї статті; 3) інші письмові докази.

Відповідно до статті 135 Кодексу торговельного мореплавства України правовідносини між перевізником і одержувачем вантажу визначаються коносаментом. Умови договору морського перевезення, не викладені в коносаменті, обов'язкові для одержувача, якщо в коносаменті зроблено посилання на документ, в якому вони викладені.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в даному випадку судно CONTI HUMBOLDT (прапор Ліберії) здійснювало міжнародне перевезення вантажу, що підтверджують наявні в матеріалах справи коносаменти від 27.02.2015 року; маніфести від 27.02.2015 року, в яких міститься відмітка Миколаївської митниці про вивезення вантажу в режим експорту, відмітка Миколаївської митниці про дозвіл на вихід судна за кордон; окрім того, повідомлення про готовність від 10.03.2015 року та від 16.03.2015 року, відомість про затрачений час від 11.03.2015 року, морський коносамент №15077/1 та вантажний маніфест від 17.03.2015 року №15077А, які свідчать про подальше переміщення судна CONTI HUMBOLDT.

Коносаменти в даному випадку були оформлені як при навантаженні імпортного вантажу в іноземному порту.

Позивач не заперечує, що судно CONTI HUMBOLDT не здійснювало каботажного перевезення вантажу, однак не вказує, до якого виду належить таке перевезення, тоді як відповідно до норм діючого законодавства передбачено лише два види перевезення: каботажне та міжнародне.

Посилання відповідача на те, що в даному випадку не було надано всіх необхідних документів на підтвердження міжнародного перевезення судовою колегією розглянуті та відхилені, так як з матеріалів справи вбачається, що нормами чинного законодавства України не визначено вичерпного переліку документів, які необхідні для підтвердження міжнародного перевезення.

Водночас, відповідачем було надано всі необхідні документи, відповідно до пункту 2.1 Порядку оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.06.2013 року №430.

В силу приписів Конвенції про полегшення міжнародного морського судноплавства 1965 року позивач не має права самостійно вимагати від відповідача документи в обсязі більшому, ніж передбачено міжнародними конвенціями.

При цьому, коносаментом, відповідно до приписів статті 135 Кодексу торговельного мореплавства України не визначено іншого документа, в якому були б визначені додаткові умови договору перевезення.

Перевантаження вантажу у нейтральних водах на інше судно підтверджується повідомленням про готовність від 10.03.2015 року та відомістю про затрачений час від 11.03.2015 року.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що імпортний вантаж в таких випадках навантажується на судно в іноземному порту, а у нейтральних водах Чорного моря відбувається лише перевантаження вказаного вантажу на інше судно, внаслідок чого таке перевантаження стає частиною договору міжнародного перевезення вантажу з іноземного порту до українського порту та є випадком, коли сторона договору "перевізник" представлена кількома особами-судновласниками, що не суперечить положенням діючого законодавства України.

Оскільки перевантаження імпортного вантажу у нейтральних водах є частиною договору міжнародного перевезення вантажу з іноземного порту до українського порту, судна із цим вантажем мають статус суден, які здійснюють міжнародне перевезення, то учасники цього перевезення перебувають у правовідносинах договору міжнародного перевезення вантажу, внаслідок чого судновласники через своїх агентів не сплачують податок на додану вартість при споживанні послуг, які сплачуються у складі портових зборів відповідно до пункту 197.9 статті 197 Податкового кодексу України.

Посилання позивача на нібито наявність каботажного перевезення вантажу не відповідає приписам статті 131 Кодексу торговельного мореплавства України, оскільки не підпадає під визначення саме каботажного перевезення вантажу в частині маршруту (від порту України до порту України), чого в даному випадку не відбулося.

Крім того, місцевим господарським судом правомірно встановлено, що при нарахуванні портових зборів судну CONTI HUMBOLDT, що агентувалось відповідачем та прибуло в морський порт Миколаїв у лютому 2015 року, позивачем було використано ставки портових зборів не як для суден у каботажному плаванні, а саме як для суден у закордонному плаванні, що підтверджується відповідними рахунками та не заперечується позивачем.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Зокрема, доводи скаржника щодо вимог податкового органу до нього в частині додаткової сплати ПДВ та здійснення ним цієї оплати на вимогу податкового органу, судовою колегією не прийняті до уваги, оскільки предметом розгляду даної справи є правовідносини між господарюючими суб'єктами з договору морського перевезення, які регулюються нормами спеціального законодавства, а саме Господарським кодексом України, Кодексом торговельного мореплавства України та міжнародними нормативними актами, а правовідносини між позивачем та податковими органами України не є предметом розгляду в даній справі.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи, висновок суду є вірним.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Миколаївської області від 15.09.2015 року у справі № 915/1160/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, м. Миколаїв на рішення господарського суду Миколаївської області від 15.09.2015 року у справі №915/1160/15 залишити без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 15.09.2015 року у справі №916/1160/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

ОСОБА_3