КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа№ 910/20329/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 30.11.2015 року

розглянувши апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на ухвалу господарського суду міста Києва від 30.09.2015 року

у справі № 910/20329/15 (суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича

до товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс»

про 4 285 369,85 доларів США

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» 4285369,85 доларів США. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору кредитної лінії №ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012 (надалі - кредитний договір) в частині повернення наданої суми кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4000000,00 доларів США та заборгованість по відсоткам у розмірі 285369,85 грн. За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач, крім основного боргу, просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 782546,32 грн. та суму штрафів у розмірі 13028480,40 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.08.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/20329/15 та призначено до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.09.2015 року по справі № 910/20329/15 провадження у справі зупинено до вирішення справи № 826/13676/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого повідомленням № 3269 від 12.06.2015 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 30.09.2015 року, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 30.09.2015 року по справі № 910/20329/15 скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що ухвала місцевого господарського суду по справі № 910/5681/15-г прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Нафтогаз-Альянс» вважає подану позивачем апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а ухвалу місцевого господарського суду законною та обґрунтованою. Відповідач просить апеляційний господарський суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції 11.11.2015 року та 30.11.2015 року представник ПАТ «Дельта Банк» надав суду свої пояснення по справі в яких, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу господарського суду міста Києва від 30.09.2015 року по справі № 910/20329/15 скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Представник ТОВ «Нафтогаз-Альянс» у судових засіданнях 11.11.2015 року та 30.11.2015 року також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів викладених у відзиві на скаргу. Представник вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою та такою, що грунтується на нормах закону. Представник відповідача просив апеляційний господарський суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до статті 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про зупинення провадження у справі.

Згідно з нормами статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 10.08.2015 року порушено провадження у справі №910/20329/15 за позовом ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ТОВ «Нафтогаз-Альянс» 4285369,85 доларів США.

На думку позивача, спір у даній справі виник у зв'язку із неналежним, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором кредитної лінії №ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012 року по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості з урахування нарахованих штрафних санкцій.

В свою чергу, заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що в якості забезпечення виконання відповідачем умов кредитного договору між сторонами було укладено договір застави майнових прав №ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 року, предметом якого є майнові права на отримання грошових сум у повному обсязі, право на отримання сум за депозитними вкладами за укладеними між сторонами договорами банківських вкладів №Д-2005468/01/2109 від 25.12.2014 року, №Д-25468/01/1086 від 30.11.2012 року, №Д2010036/01/1090 від 03.12.2012 року, №Д-2010036/01/2110 від 25.12.2014 року, №Д-2005037/01/2107 від 25.12.2014 року.

Відповідач стверджує, що з метою реалізації майнових прав, що є предметом застави за договором застави майнових прав №ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 року, між сторонами були укладені договори відступлення права вимоги по наведених вище депозитних договорах. В подальшому, 19.02.2015 року сторонами укладено договір про розірвання кредитного договору та договори про розірвання відповідних депозитних договорів, відповідно до яких заборгованість відповідача по кредитному договору погашається за рахунок депозитних договорів, право вимоги за якими були предметом застави за договором застави майнових прав №ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 року.

Отже, відповідач вважає, що на час розгляду справи заборгованість по кредитному договору у нього відсутня. Доводи відповідача зводяться до того, що сума заборгованості за кредитним договором, яка заявлена до стягнення в рамках даної справи, відсутня у зв'язку із погашенням такої заборгованості за рахунок предмета застави за договором застави майнових прав №ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 року.

Проте, як зазначає позивач, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в порядку ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повідомлено ТОВ «Нафтогаз-Альянс» про нікчемність договору застави майнових прав №ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 року листом за вих.№3269 від 12.06.2015 року.

Під час розгляду справи, місцевим господарським судом встановлено, що в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва знаходиться справа №826/13676/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», в рамках якої оскаржується правомірність рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб оформленого повідомленням №3269 від 12.06.2015 року, про визнання договору застави майнових прав №ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 року нікчемним.

Так, зупиняючи провадження у даній справі № 910/20329/15 до вирішення справи №826/13676/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого повідомленням №3269 від 12.06.2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку справи є пов'язаними, оскільки в рамках даної справи № 910/20329/15 між сторонами існує спір, зокрема, стосовно того, чи мало місце погашення заявленої до стягнення суми заборгованості за рахунок предмета застави за договором застави майнових прав №ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 року, а у справі №826/13676/15 спір стосується правомірності рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо визнання договору застави майнових прав №ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 року нікчемним. З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що обставини, які будуть встановлені у справі №826/13676/15 мають значення для розгляду даної справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду слід скасувати з наступних підстав.

Статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Як роз'яснено у п. 2.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», якщо спір про визнання недійсним правочину (господарського договору) вирішується одночасно з розглядом іншим судом іншої справи, позовні вимоги в якій грунтуються на цьому ж правочині (зокрема, про стягнення коштів, витребування майна тощо), то наведене згідно з частиною першою статті 79 ГПК України може з урахуванням обставин конкретної справи бути підставою для зупинення провадження у такій іншій справі до закінчення розгляду справи про визнання правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, зупинення провадження у справі про стягнення заборгованості по кредитному договору відсотків, пені та штрафу до вирішення справи, предметом якої є оскарження рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання договору застави майнових прав №ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 року нікчемним, що оформлене повідомленням №3269 від 12.06.2015 року, є правом, а не обов'язком суду, і вирішуючи питання про зупинення або про відмову у зупиненні провадження у справі суд має враховувати обставини конкретної справи.

Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, що розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Місцевим господарським судом не взято до уваги приписи п. 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», згідно з якими, вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі на підставі частини першої статті 79 ГПК, господарським судам слід враховувати викладене в пункті 3.16 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» та виходити з того, що порушення провадження у справі, предметом спору в якій є визнання недійсним кредитного договору, не перешкоджає з'ясуванню обставин у справі, в якій предметом спору є повернення кредиту та сплата відсотків за ним.

Крім того, місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі від 30.09.2015 року чітко не визначено, з'ясування яких-саме обставин у ході розгляду справи № 910/20329/15 унеможливлює розгляд заявлених позовних вимог у даній справі, та яким чином встановлені в іншій справі обставини впливають на оцінку доказів, котрими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи із предмету, підстав позову та з урахуванням презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема у своїх постановах від 20.04.2015 року по справі № 910/24969/14, від 30.03.2015 року по справі № 914/3494/14.

При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити що цивільний кодекс України містить загальні правила про недійсні правочини - правочини, які не створюють тих наслідків, на які вони направлені (частина перша статті 216 ЦК України), при цьому поділяє їх на два види: нікчемні (частина друга статті 215 ЦК України) та оспорювані (частина третя статті 215 ЦК України), принципова відмінність між якими полягає в тому, що нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а оспорюваний стає недійсним внаслідок прийняття судового рішення, яке має зворотну силу у часі (стаття 236 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення недійсності (нікчемності) правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Якщо сторона посилається на нікчемність правочину для обгрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

До того ж у відповідності до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України).

Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Таким чином, у зв'язку з тим, що між сторонами виник спір, пов'язаний з виявленням нікчемних правочинів - договору застави майнових прав № BKJ1-2009866/1/S-2 від 30 грудня 2014 року, договору від 19 лютого 2015 року про розірвання договору кредитної лінії № BKJI-2009866/1 від 14 грудня 2012 року, договору від 30 грудня 2014 року про розірвання договору застави майнових прав № ВКЛ-2009866/l/S-l від 14 грудня 2012 року, укладений з TOB «Нафтогаз-Альянс», договору від 30 грудня 2014 року про розірвання договору поруки № П-2009866/1 від 14 грудня 2012 року, укладений з ОСОБА_3 - належна правова оцінка застосованим AT «Дельта Банк» наслідків нікчемності правочинів може надаватися судом першої інстанції під час розгляду справи № 910/20329/15. При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що місцевим господарським судом не вчинялися дії для з'ясування вказаних вище обставин та судом не зазначено, що сторонами чинилися перешкоди у з'ясуванні ним даних обставин (перешкод у поданні доказів суду чи оцінці судом доказів тощо).

Таким чином судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що у даній справі відсутні підстави котрі б свідчили про неможливість розгляду справи № 910/20329/15 без судового рішення у адміністративній справі № 826/13676/15, оскільки господарський суд міста Києва може самостійно встановити ті чи інші обставини на які посилаються учасники даного судового процесу та дати оцінку доводам, зокрема, щодо нікчемності правочину.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов до невірного висновку по справі зупинивши провадження у даній справі № 910/20329/15 до вирішення справи №826/13676/15 за позовом ТОВ «Нафтогаз-Альянс» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., третя особа - ПАТ «Дельта Банк», про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого повідомленням №3269 від 12.06.2015 року.

При цьому судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що зупиняючи провадження у даній справі № 910/20329/15 до її вирішення, місцевий господарський суд конкретно не зазначив до якого саме часу чи моменту зупиняється провадження по справі, чи то до розгляду справи судом першої інстанції, чи до набрання рішення у справі №826/13676/15 законної сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права чи процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що господарським судом міста Києва ухвалу від 30.09.2015 року у справі № 910/20329/15 про зупинення провадження у справі прийнято необгрунтовано, тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню на розгляд до господарського суду міста Києва.

Керуючись ст. ст. 99, 101-106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на ухвалу господарського суду міста Києва від 30.09.2015 року по справі № 910/20329/15 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 30.09.2015 року по справі № 910/20329/15 скасувати.

3. Матеріали справи № 910/20329/15 повернути до господарського суду міста Києва для розгляду.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 04.12.2015 року