РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015Справа №910/22271/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЕРША»

до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ПЗУ Україна»; на стороні відповідача - ОСОБА_2

про стягнення 49 011,48 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Набільський П.М. (за довіреністю № 144-2015 від 24.06.2015).

від відповідача: не з'явився

від третіх осіб: не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЕРША» до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про стягнення 49 011,48 грн., в результаті настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.02.2013 р. близько 18 год. 40 хв. в м. Новояворівськ за участю транспортних засобів «Skoda Roomster Comfort», державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ «Йоха Україна», під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «ВАЗ 21214», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який належить УДППЗ «Укрпошта».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2015 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/22271/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 16.09.2015 р., зобов'язано сторін надати певні документи, також направлено запит до МТСБУ для витребування інформації.

Через службу діловодства господарського суду 10.09.2015 р. від МТСБУ надійшла відповідь на судовий запит та 11.09.2015 р. від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 16.09.2015 р. надав усні пояснення, повідомив, що наразі не може надати суду оригінали документів для огляду.

Представник відповідача у судове засідання 16.09.2015 р. не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 01.09.2015 р., яке підтверджує отримання відповідачем 03.08.2015 р. ухвали про порушення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 р. відкладено розгляд справи до 07.10.2015 р., у зв'язку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання, не виконанням ним вимог ухвали суду та для витребування у позивача додаткових доказів у справі.

У судовому засіданні 07.10.2015 р. представник позивача надав оригінали документів, для огляду у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 на стороні відповідача, оскільки цивільно-страхова відповідальність потерпілого ОСОБА_4 застрахована саме в ПрАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна», на рахунок якої було здійснено страхове відшкодування у розмірі 49 011,48 грн., а ОСОБА_2 є винним у ДТП, яка сталася 21.02.2013 р.

У відповідності до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Таким чином, рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ПЗУ Україна» та ОСОБА_2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 р. відкладено розгляд справи до 28.10.2015 р., зв'язку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання, не виконанням ним вимог ухвали суду, та у зв'язку із залученням до участі у справі третіх осіб.

Через відділ діловодства суду 26.10.2015 р. від позивача надійшли письмові пояснення та клопотання про витребування доказів.

Представник позивача у судовому засіданні 28.10.2015 р. підтримав клопотання про витребування доказів у третіх осіб, просив його задовольнити, у зв'язку з чим подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

Представник відповідача надав суду письмовий відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи, проти клопотань представника позивача заперечень не навів.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується, обставини, що перешкоджають його наданню, підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація та обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суду своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Розглянувши дане клопотання про витребування доказів, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, визнав за доцільне задовольнити клопотання позивача щодо витребування доказів у третіх осіб.

Розглянувши клопотання представників сторін про продовження строку розгляду спору, суд його задовольнив з наступних підстав.

Частиною 1 статті 69 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Судом встановлено, що строк вирішення спору у даній справі № 910/22271/15 спливає 28.10.2015 р.

В частині 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе продовжити строк розгляду спору для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Представники третіх осіб у призначене судове засідання не з'явилися, про призначене судове засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, вимог ухвали суду не виконали.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, у зв'язку з неявкою представників третіх осіб у призначене судове засідання, не виконанням ними вимог ухвали суду, та для витребування у третіх осіб додаткових доказів у справі, керуючись ст. 77 ГПК України, ухвалою від 28.10.2015 р. розгляд справи відклав на 18.11.2015 р.; клопотання представників сторін про продовження строку розгляду спору задовольнив та продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів; клопотання позивача про витребування доказів задовольнив, зобов'язав третіх осіб надати суду в строк до 16.11.2015 р. надати суду первинну довідку ВДАІ про дорожньо-транспортну пригоду від 21.02.2013 р.; повторно зобов'язав Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 надати суду письмові пояснення по суті спору; повторно зобов'язав позивача надати суду довідку ВДАІ про дорожньо-транспортну пригоду від 21.02.2013 р. (належним чином засвідчену копію для долучення до матеріалів справи та оригінал, для огляду у судовому засіданні).

18.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його занятістю в іншому судовому процесі.

Представник позивача в судовому засіданні 18.11.2015 р. заперечив проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотанні відповідача про відкладення розгляду справи, господарський суд відхилив його з тих підстав, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. Крім того, відповідачем не обґрунтовано надання переваги одному судовому засіданню над іншим.

Представник позивача в судовому засіданні 18.11.2015 р. надав суду оригінали документів для огляду в судовому засіданні; надав суду документи, які залучено до матеріалів справи; надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання 18.11.2015 р. не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином; вимог ухвал суду в даній справі не виконали.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача та третіх осіб про час і місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представників вищезазначених учасників судового процесу.

У судовому засіданні 18.11.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відносини, пов'язані із страхуванням, регулюються параграфом 2 глави 35 Господарського кодексу України, главою 67 Цивільного кодексу України, Законом України від 07.03.1996 р. № 85/96-ВР «Про страхування» (надалі - Закон України «Про страхування»), а відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - також Законом України від 01.07.2004 р. № 1961 - IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

07.07.2012 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЕРША» (страховик) та УДППЗ «Укрпошта» (страхувальник) був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс АВ/6456386, за умовами якого застраховано ризики, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 21214», державний номер НОМЕР_2.

За вказаним договором страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 0.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

21.02.2013 р. близько 18 год. 40 хв. в м. Новояворівськ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Skoda Roomster Comfort», державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ «Йоха Україна», під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «ВАЗ 21214», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який належить УДППЗ «Укрпошта», що підтверджується довідкою № 9161993 УДАІ ГУ МВС України у Львівській області (копія в матеріалах справи).

Згідно з довідкою № 9161993 УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_2, і його вина встановлена постановою Яворівського районного суду Львівської області від 07.03.2013 р. у справі № 460/776/13-п.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Внаслідок зазначеного вище ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля «Skoda Roomster Comfort», державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ «Йоха Україна», під керуванням ОСОБА_4.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У відповідності до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс АВ/6456386 ПрАТ «СК «ПЕРША», застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 21214», державний номер НОМЕР_2.

ПрАТ «СК «ПЕРША» було визнано страховим випадком ДТП, що сталася 21.02.2013 р. близько 18 год. 40 хв. в м. Новояворівськ за участю транспортних засобів «Skoda Roomster Comfort», державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ «Йоха Україна», під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «ВАЗ 21214», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який належить УДППЗ «Укрпошта».

У відповідності до страхового акту № ЦВ-00-7752 від 20.03.2015 р. страховиком визначено розмір страхового відшкодування у сумі 49 011,48 грн.

На підставі заяви ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № ЦВ-00-7752 від 20.03.2015 р. ПрАТ «СК «ПЕРША» у відповідності до платіжного доручення № 8266 від 08.05.2014 р. здійснило виплату страховій компанії потерпілого - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування в розмірі 49 011,48 грн.

Таким, чином до ПрАТ «СК «ПЕРША» перейшло право вимоги на отримання від страхувальника - УДППЗ «Укрпошта» компенсації страхового відшкодування в розмірі 49 011,48 грн., виплаченого за пошкодження автомобіля «Skoda Roomster Comfort», державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ «Йоха Україна».

ПрАТ «Ск «ПЕРША» направило на адресу УДППЗ «Укрпошта» претензію (вих. № СУ/998/3 від 24.06.2015 р.) про регресні вимоги на суму 49 011,48 грн. Дана претензія була отримана відповідачем 30.06.2015 р.

Враховуючи наведене, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЕРША» звернулося до Господарського суду м. Києва з даним позовом до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про стягнення 49 011,48 грн., в результаті настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.02.2013 р. близько 18 год. 40 хв. в м. Новояворівськ за участю транспортних засобів «Skoda Roomster Comfort», державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ «Йоха Україна», під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «ВАЗ 21214», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який належить УДППЗ «Укрпошта».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов'язкових видів страхування, що здійснюються в Україні.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 37.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Враховуючи вищевикладене, суд відзначає, що незалежно від джерела виникнення права позов щодо відшкодування збитків подається до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, згідно з ч. 1. ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з частиною 2 ст. 1198 Цивільного кодексу України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву.

У відповідності до п. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Полісом цивільно-правової відповідальності обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/6456386 встановлена франшиза у розмірі 0 грн., а ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що право регресної вимоги встановлено для страховика за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів до особи, яка заподіяла шкоду, у разі, коли ця шкода заподіяна життю та здоров'ю умисно, а також внаслідок вчинення ДТП у стані алкогольного або наркотичного сп'яніння тощо. При цьому, відповідач зазначив, що водій, винний у ДТП, був тверезий.

Також відповідач пояснив, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.09.2015 р. № 6-284цс15, підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 01.07.2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Крім того, відповідач зазначив, що факт настання страхового випадку позивачем не оспорюється; який зафіксований правоохоронними органами; особа, яка винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, оскільки регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, у зв'язку з чим такі спори мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Господарський суд не приймає доводи відповідача, виходячи з наступного.

Із внесенням Законом України від 17.02.2011 р. № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте, відповідні зміни до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з 18.09.2011 р. по 08.09.2012 р.), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17.02.2011 р. № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Господарський суд зазначає, що наведена відповідачем практика стосується фізичної особи - відповідача, а не юридичної особи та неповідомлення було визнано судом - з поважних причин, що є достатньою умовою для звільнення відповідача від сплати страхового відшкодування в порядку регресу.

При цьому, у відповідності до п.п. «ґ» п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього закону.

За таких обставин, у позивача виникло право подати позов до відповідача в порядку регресу щодо стягнення сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові № 6-1цс14 від 12.02.2014 р.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЕРША» щодо стягнення з Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» суми завданої шкоди в розмірі 49 011,48 грн. в порядку регресу підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 47, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (вулиця Хрещатик, 22, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 21560045) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЕРША» (проспект Червонозоряний, 150, м. Київ, 03118, ідентифікаційний код 31681672) відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 49 011 (сорок дев'ять тисяч одинадцять) грн. 48 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 23.11.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина