ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015р. Справа№ 914/1619/15

Господарський суд Львівської області в складі колегії суддів Петрашко М.М. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м.Львів

до відповідача ОСОБА_3 Спецбуд-УТОГ Львівської обласної організації Українського товариства глухих, м.Львів

про стягнення безповоротної фінансової допомоги

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_4 представник (довіреність №01-7/458-04 від 02.06.2015р.);

від відповідача ОСОБА_5 представник (довіреність №12/15 від 03.06.2015р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Львівським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів до відповідача ОСОБА_3 Спецбуд-УТОГ Львівської обласної організації Українського товариства глухих про стягнення безповоротної фінансової допомоги. Зокрема позивач просить стягнути 6 310 668,21 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача подав відзив (вх.№50861/15) в якому ОСОБА_3 Спецбуд-УТОГ Львівської обласної організації Українського товариства глухих проти позову заперечує.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд,-

встановив:

21.05.2012р. між Львівським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (надалі відділення фонду) та ОСОБА_3 Спецбуд-УТОГ Львівської обласної організації Українського товариства глухих (надалі отримувач) укладено договір

№3/30-12 про надання фінансової допомоги на безповоротній основі, відповідно до умов якого відділення фонду надає отримувачу фінансову допомогу в розмірі 3 883 300,00 грн. на безповоротній основі, а отримувач зобовязується використати її за цільовим призначенням на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.2.1. договору фінансова допомога надається отримувачу на технічне переоснащення виробництва з метою створення 25 робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що строки, протягом яких отримувач зобовязаний працевлаштувати інвалідів на робочі місця, призначені для їх працевлаштування, та створені отримувачем згідно з умовами цього договору, визначаються у графіку працевлаштування інвалідів (додаток №2), що є невідємною частиною цього договору.

Згідно із п.2.3. договору строки, протягом яких отримувач зобовязаний ввести в експлуатацію обладнання закуплене за кошти відділення фонду, визначаються у графіку введення в експлуатацію обладнання (додаток №3), що є невідємною частиною цього договору.

Відповідно до п.3.1. договору фінансова допомога надається відділенням фонду за рахунок коштів державного бюджету в безготівковій формі шляхом перерахування їх на рахунок отримувача, відкритий в установленому порядку в територіальному органі Державної казначейської служби України, не пізніше десяти робочих днів з моменту надходження коштів на рахунок відділення фонду.

Пунктом 4.2.3. договору встановлено, що отримувач зобовязаний на період дії цього договору обладнання, яке придбане за кошти фінансової допомоги: використовувати за цільовим призначенням та у відповідності до керівництва з експлуатації, технічних умов; не передавати в користування третім особам; не відчужувати та не передавати у заставу.

Згідно п.4.2.4. договору, отримувач зобовязаний створити, визначену у п.2.1.., кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, які відповідають вимогам охорони праці, працевлаштувати на них інвалідів в строки згідно з графіком працевлаштування інвалідів (додаток № 2). Забезпечити виплату заробітної плати працюючим та прийнятим інвалідам у розмірі не меншому законодавчо встановленого мінімуму.

Як зазначає позивач, на виконання п.3.1. договору позивачем було перераховано відповідачу безповоротну фінансову допомогу у повному обсязі.

При цьому позивач зазначає, що згідно з випискою з рахунку з урахуванням КЕКВ за 05.07.2012р. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області списано з рахунку Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 3 883 300,00 грн.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що у разі нецільового використання отримувачем фінансової допомоги або її частини, чи створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у меншій кількості, ніж передбачено договором, відповідна сума цих коштів, проіндексована з урахуванням індексу інфляції, підлягає поверненню до державного бюджету на підставі рішення фонду соціального захисту інвалідів та комісії (у межах її повноважень).

Позивач зазначає, що упродовж терміну дії договору відбулося різке скорочення чисельності працюючих інвалідів. Таким чином, як стверджує позивач, умови договору щодо створення та збереження робочих місць для інвалідів не виконується, чим порушено п.4.2.5. договору.

Як відзначає позивач, відповідно до звітів про надходження і використання інших надходжень спеціального фонду та розподілів відкритих асигнувань з рахунка №0537 управлінням державної казначейської служби у Личаківському районі міста Львова було перераховано підприємству «Спецбуд-ТОГ» Львівської обласної організації УТОГ кошти фінансової допомоги на безповоротній основі на загальну суму 3 678 278,09 грн. Як стверджує позивач, залишок невикористаних коштів становить

205 021,91 грн.

З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач за невиконання умов договору зобовязаний повернути до державного бюджету фактично одержані коштів сумі 3 678 278,09 грн. та 2 632 390,12 грн. з урахуванням індексу інфляції, а всього 6 310 668,21 грн.

Таким чином позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 6 310 668,21 грн.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві (вх.№44993/15 від 20.10.2015р.) та у відзиві (вх.№50861/15 від 24.11.2015р.).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Як передбачено ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.05.2012р. між сторонами укладено договір №3/30-12 про надання фінансової допомоги на безповоротній основі, відповідно до умов якого позивач надає відповідачу фінансову допомогу в розмірі 3 883 300,00 грн. на безповоротній основі, а відповідач зобовязується використати її за цільовим призначенням на умовах, визначених договором.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.3.1. договору фінансова допомога надається відділенням фонду за рахунок коштів державного бюджету в безготівковій формі шляхом перерахування їх на рахунок отримувача, відкритий в установленому порядку в територіальному органі Державної казначейської служби України, не пізніше десяти робочих днів з моменту надходження коштів на рахунок відділення фонду.

У пункті 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

З положень вищенаведеного пункту Постанови вбачається, що зобовязання позивача перед відповідачем згідно договору є виконаним, з моменту зарахування коштів на рахунок відповідача або видачі їх готівкою, тобто коли відповідач має можливість розпоряджатися коштами.

Як зазначає позивач у позовній заяві, ним було перераховано відповідачу кошти у повному обсязі, що підтверджується Розподілом відкритих асигнувань з рахунку № 0537 від 05.07.2012р. № 48 на суму 3 883 300,00 грн. З вказаного розподілу асигнувань вбачається, що його зареєстровано та взято на облік Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області.

У додаток до вищенаведеного позивач зазначає, що згідно з випискою з рахунку з урахуванням КЕКВ за 05.07.2012р. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області списано з рахунку Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 3 883 300,00 грн.

Суд звертає увагу, що факт перерахування позивачем коштів чи списання коштів з його рахунку, не є підтвердженням зарахування цих грошових коштів на рахунок відповідача, з можливістю їх цільового використання.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Зі змісту відзиву відповідача та матеріалів справи вбачається, що він не міг повноцінно розпорядитися коштами, що були перераховані позивачем до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, і дана обставина позивачем не спростована.

Разом з тим, на виконання умов договору, позивачем проведено конкурсні торги по закупівлі техніки, яка зазначена у додатках до договору, однак у звязку з затримкою поступлень коштів на казначейський рахунок відповідача, останній не міг вчасно перерахувати кошти на рахунок продавців, проте, як вбачається з матеріалів справи, техніка була придбана відповідачем, поставлена на баланс підприємства та експлуатується відповідачем.

Крім того, як зазначає відповідач, і це підтверджується матеріалами справи, через затримку перерахування коштів з казначейських рахунків, відповідач не лише не мав можливості вчасно провести технічне переоснащення виробництва, а ще й поніс додаткові витрати у звязку з тим, що переможці конкурсу звернулись до суду про стягнення заборгованості. У підтвердження вищенаведеного у матеріалах справи містяться копії рішень господарського суду Львівської області у справі №914/1218/14 та № 914/592/13-г, в яких зазначено, що крім основного боргу з відповідача було стягнути інфляційні втрати та 3% річних. Рішення набрали законної сили.

Вищенаведене також підтверджується листом Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області від 20.11.2015р. № 03-20/503, що адресований відповідачу, в якому зазначено, що лише станом на кінець 2014р. управлінням здійснено часткову оплату платіжного доручення ОСОБА_3 Спецбуд-УТОГ Львівської обласної організації Українського товариства глухих за придбання бульдозера на суму 1 194, 98 тис. грн., і без виконання повернуте платіжне доручення на суму 205,02 тис.грн.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що у разі нецільового використання отримувачем фінансової допомоги або її частини, чи створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у меншій кількості, ніж передбачено договором, відповідна сума цих коштів, проіндексована з урахуванням індексу інфляції, підлягає поверненню до державного бюджету на підставі рішення фонду соціального захисту інвалідів та комісії (у межах її повноважень).

Перш за все слід зазначити, що рішення фонду соціального захисту інвалідів про повернення відповідачем коштів матеріали справи не містять, відтак звернувшись до суду з позовом, позивач не виконав умови договору яка мала передувати поверненню коштів. Відтак, за умови порушення відповідачем п.5.1. договору, строк повернення коштів на момент звернення до суду не настав.

Згідно п.4.2.4. договору, отримувач зобовязаний створити, визначену у п.2.1., кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, які відповідають вимогам охорони праці, працевлаштувати на них інвалідів в строки згідно з графіком працевлаштування інвалідів (додаток № 2). Забезпечити виплату заробітної плати працюючим та прийнятим інвалідам у розмірі не меншому законодавчо встановленого мінімуму.

Твердження позивача про те, що відповідач ухилявся від виконання своїх обов'язків по створенню робочих місць та працевлаштуванню осіб з вадами здоровя не підтверджується матеріалами справи. Крім того, позивачем не надано суду доказів про ухилення відповідача від обовязку працевлаштувати інвалідів: скарги інвалідів про відмову їм у працевлаштуванні, рішень суду про зобов'язання підприємства працевлаштувати інвалідів чи будь-яких інших доказів ухилення, зокрема наданих самим позивачем. Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено обставин, на які він посилається як підставу позову.

Також, матеріалами справи не містять докази нецільового використання відповідачем фінансової допомоги, що б могло бути підставою для повернення коштів.

Вищенаведене підтверджується результатами перевірки фондом соціального захисту інвалідів цільового використання коштів відповідачем від 25.06.2015р. відповідно до яких, обладнання, що придбане відповідачем за рахунок коштів фінансової допомоги відповідає вказаному у договорі, знаходиться на балансі підприємства та експлуатується.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи казначейство не перерахувало відповідачу на виконання договору ще 205 022,00 грн., що підтверджується Листом від 20.11.2015р. № 03-20/503 Управління державної казначейської служби України у Личаківському районі м. Львова Львівської області.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання за договором № 3/30-12 від 21.05.2012р. про надання фінансової допомоги на безповоротній основі.

Враховуючи викладене та норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 82-85, 87 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 01.12.2015р.

Головуючий суддя Петрашко М.М.

Cуддя Сухович Ю.О.

Cуддя Щигельська О.І.