КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Справа№ 910/20560/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Гончарова С.А.

розглянув апеляційну скаргу ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" на рішення господарського суду м.Києва від 30.09.2015 року № 910/20560/15 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма

"Мічурина"

до Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий

фонд України"

про стягнення 69 981,76 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача -Сорока О.В. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва № 910/20560/15 від 30.09.2015р. частково задоволений позов ТОВ"Агрофірма "Мічурина" до ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів.

Не погоджуючись з рішенням відповідач, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, вважає їх такими що підлягають задоволенню.

Представник позивача не з'явився, причина не відома.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначив, що за ст. 64, 87 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи приписи ст.. 102 ГПК України, наявність поштових повідомлень про отримання сторонами у справі ухвали апеляційного суду про призначення справи до розгляду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 25.05.2010 сторонами у справі укладено договір про надання послуг зі зберігання насіння № С-22, за умовами якого позивач- ТОВ "Агрофірма "Мічуріна", в якості зберігача,зобов'язався надати відповідачу - Державному підприємству "Державний резервний насіннєвий фонд України", в якості поклажодавця, послуги зі зберігання насіння відповідно до актів приймання-передачі насіння, а поклажодавець приймає послуги відповідно до умов вказаних у даному договорі.

Крім того, за умовами укладеного договору, зберігач зобов'язується, зокрема, прийняти насіння надане поклажодавцем на зберігання: Полтавська обл., Глобинський р-н, м. Глобине, вул. Курченка, 1а, та повернути його поклажедавцеві у схоронності. Зберігач зобов'язується надати поклажодавцю складську квитанцію та акт приймання-передачі.

Вартість послуг зі зберігання становить 5грн. тонна/місяць, строк зберігання 3 роки.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів, мотивуючи неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором про надання послуг зі зберігання насіння № С-22 від 25.05.2010р. щодо здійснення розрахунків за надані послуги зберігання в сумі 40 724,49 грн., за прострочення зі сплати яких позивач нарахував інфляційні втрати в сумі 25 515,94 грн. та 3% річних в сумі 3 741,33 грн., а також неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо вивезення насіння, переданого на зберігання, за наслідками закінчення строку дії договору. Так, на адресу відповідача було направлено рахунки та акти виконаних робіт, проте відповідач підписані акти не повернув, рахунки не сплатив, претензію про сплату заборгованості та забезпечити транспорт для вивезення насіння залишив без задоволення.

Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що відповідач свої договірні зобов'язання щодо здійснення повного розрахунку за надані послуги зберігання за договором за період з 02.06.2010р. по 30.06.2015р. не виконав, в зв'язку з чим за ним рахується борг в розмірі заявленої до стягнення суми 40 724,38 грн.

Разом з тим, суд зазначив, що виходячи зі строку надсилання претензії та строків пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку, строк виконання зобов'язання щодо здійснення розрахунку за надані послуги зберігання за період з 02.06.2010р. по 30.11.2014р. настав у загальній сумі 39324,56 грн., проте строк вимоги про стягнення з відповідача 1399,93 грн. не настав.

Здійснивши перерахунок заявлених вимог відповідно до суми боргу, господарський суд, зазначивши початок прострочення зобов'язання відповідача щодо здійснення розрахунку за надані послуги зберігання за період з 02.06.2010р. по 31.12.2012р. в сумі 31359,38 грн. починає обраховуватись з 26.01.2013р., а за період з 01.01.2013р. по 30.11.2014р. в сумі 7965,18 грн. - з 23.12.2014р., задовольнив позовні вимоги в частині стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 23 922,61 грн., 3% річних - 2 408,04 грн. В решті заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних суд відмовляє з огляду на їх безпідставність.

За вимогами про зобов'язання вчинити дії, господарський суд дійшов висновку, що враховуючи вимоги ст.948 ЦК України та той факт, що договір зберігання від 25.05.2010р., на підставі якого насіння знаходиться на зберіганні у позивача, є припиненим, відповідач зобов'язаний вивезти насіння, а саме: кукурудза "Дніпровський 273 АМВ" гібрид F1 (Ярі) урожаю 2008 року у кількості 13,700 тонн та кукурудза "Харківський 311 МВ" гібрид F1 (Ярі) урожаю 2008 року у кількості 26,298 тонн.

Заперечуючи проти рішення суду в цілому, відповідач вказує на те, що претензії направлялись не за адресою перебування відповідача, тому був позбавлений можливості своєчасного реагування на них. Вважає що тільки первинні документи ( рахунки, акти приймання) є підставою для здійснення оплати, оскільки такі документи від позивача не отримував, відсутні підстави для стягнення коштів за послуги зі зберігання.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Дослідивши і з'ясувавши всі обставини та матеріали справи, які мають значення для вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 936, ст. 937 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов укладеного договору, сторонами у справі було оформлено акт приймання-передачі насіння на зберігання (а.с.17).

Зі змісту ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Пунктом 3 договору зберігання сторони передбачили, що вартість послуг становить 5грн. т/міс. З урахуванням ПДВ, з дня передачі насіння на зберігання по акту приймання-передачі; оплата послуг зі зберігання здійснюється після надання рахунків та підписання актів приймання послуг шляхом перерахування грошових коштів поклажодавцем на рахунок зберігача.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що заперечення відповідача про відсутність доказів направлення на його адресу рахунків та підписаних актів приймання-передачі послуг є підставою для несплати послуг зі зберігання є хибними з огляду на приписи ст. 530 ЦК України.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 ЦК України), тобто після закінчення: або передбаченого частиною другою статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги; або передбаченого іншим актом цивільного законодавства чи договором іншого пільгового строку, в який боржник має виконати зобов'язання. Виняток з цього правила становлять випадки, коли із закону або з договору випливає обов'язок негайного виконання зобов'язання: у такому разі перебіг позовної давності починається від дня пред'явлення вимоги кредитором.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Так, умовами договору не конкретизований строк здійснення сплати рахунків, а пов'язується з такою подією як підписання актів та отримання рахунків.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначив, що статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

З матеріалів справи вбачається, що 14.01.2013 позивачем направлений лист № 15 про сплату заборгованості у строк до 24.05.2013 та направлення транспорту для повернення товару.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у даному листі, позивачем зазначена сума боргу за кожен рік, а саме : 2010р.-10 428,23грн., 2011р.-13 042,58грн., 2012-7 888,57грн. Факт направлення листа підтверджується квитанцією відділення поштового зв'язку.

Відповідач не здійснив відповідних оплат, заперечень щодо суми заборгованості не надіслав.

11.12.2014 позивач направив вимогу № 291, яка отримана відповідачем 18.12.2014 ( а.с. 25), з якої вбачається, що заборгованість відповідачем за попередні періоди не була сплачена, тому у строк до 31.12.2014 відповідачу наданий строк про сплату боргу за період з 2010-2014р.р. та вивезти насіння. Відповідача було попереджено що у випадку невиконання вимог до нього будуть застосовуватись санкції, а також про можливість звернення позивача до суду.

Проте, отримавши вимогу, відповідачем борг сплачений не був, заперечень не надано.

Відповідно до нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 12.12.2007р. № 1149, строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) для пересилання кореспонденції в межах області встановлено: день відсилання +3, (для пріоритетної: день відсилання +1 день), при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції строки пересилання збільшуються на 1 день.

З огляду на вищевикладене, вірними є висновки господарського суду про те, що відповідач повинен був здійснити розрахунок за зберігання за період з 02.06.2010р. по 31.12.2012р. в сумі 31 359,38 грн., що надіслана рекомендованим листом 14.01.2013р., не пізніше 18.01.2013р. (14.01.2013р. + 3 дні + 1 день) та відповідно до положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України повинен був здійснити розрахунок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, тобто по 25.01.2013р., а враховуючи дату - 15.12.2014р. отримання вимоги від 11.12.2014р. № 291 щодо здійснення розрахунку за надані послуги зберігання за період з 01.01.2013р. по 30.11.2014р. в сумі 7 965,18 грн. - здійснити розрахунок по 22.12.2014р.

Щодо заперечень про те, що претензії направлялись не за адресою перебування відповідача, то колегія суддів звертає увагу на те, що остання претензія № 291 від 11.12.2014 направлена за адресою м. Київ вул. Ямська, 32 що вказана як в укладеному договорі, так і зазначена відповідачем на офіційному бланку ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" у відзиві на позовну заяву, довіреності на ім'я представника відповідача, поясненнях по справі ( а.с. 35, 53,57 ).

Місцезнаходження відповідача по 01033 м. Київ вул. Саксаганського 1, зазначено у відомостях ЄДРПОУ та Статуті підприємства, у новій редакції, про що державним реєстратором здійснено запис 17.07.2013.

Таким чином, квитанція поштового зв'язку, що підтверджує направлення листа позивача № 15 від 14.01.2013, відповідає адресі відповідача.

При цьому слід зауважити, що доказів повідомлення позивача про зміну місця перебування, відповідачем не надано.

Посилання про неякісне виконання позивачем послуг зі зберігання, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що як зазначає відповідач, дане питання розглядається господарським судом Полтавської області.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101,103,105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" залишити без задоволення, рішення господарського суду м. Києва від 30.09.2015 року у справі № 910/20560/15 - без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва .

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

С.А. Гончаров