РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

01 грудня 2015 року Справа № 903/905/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Мельник О.В. ,

судді Грязнов В.В.

за участю представників сторін:

позивача - підприємця ОСОБА_1

відповідача - підприємця ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Волинської області від 30.09.2015 р.

у справі № 903/905/15

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 16336,64 грн.

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського суду Волинської області від 30.09.2015 р. у справі № 903/905/15 частково задоволено позов підприємця ОСОБА_3 до підприємця ОСОБА_2 про стягнення 14080,41 грн. Відповідно до рішення суду підлягає стягненню з відповідача підприємця ОСОБА_2 на користь позивача підприємця ОСОБА_3 9000,00 грн. сплаченого авансу, 1006,51 грн. судового збору та 716,18 грн. витрат на оплату послуг адвоката. Відмовлено у задоволені позову в частині стягнення 6827,71 грн. інфляційних нарахувань та 508,93 грн. 3% річних.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Волинської області від 30.09.2015 р. у справі № 903/905/15 скасувати в частині стягнення з відповідача 9000,00 грн. сплаченого авансу, 1006,51 грн. судового збору та 716,18 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Пояснює, що судом першої інстанції не досліджено та не прийнято до уваги, що підприємець ОСОБА_2 здійснив часткову поставку скло-алюмінієвої фасадної системи, а саме - каркасу до неї в обємі 21 кв.м., що підтверджується листом позивача від 20.12.2013 р. та претензією № 02/01 від 04.02.2014 р. Стверджує, що позивач безпідставно, умисно відмовилась від підписання видаткової накладної № РН-0000012 від 08.10.2015 р. на вказану поставку.

Посилаючись на ст.526, 692 ЦК України, стверджує, що позивач не виконала остаточного розрахунку за товар, оскільки вартість поставленого каркасу складає 12600,00 грн. Пояснює, що неготовність обєкту будівництва призвела до зупинення відповідачем подальшого виконання договору щодо монтажу каркасу.

Позивач фізична особа підприємець ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні зазначає, що відповідно до укладеного договору не замовляла каркас до склоалюмінієвої фасадної системи, оскільки на день укладення договору останній вже був встановлений підрядником, який здійснював будівництво магазину.

Пояснює, що видаткову накладну відповідач не вручав позивачеві, а про факт наявності накладної позивач дізналась в процесі судового розгляду. Звертає увагу суду, що доказів на підтвердження факту недопуску відповідача на будівельний майданчик останнім не надано.

Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідно до ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 р. задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання у справі № 903/905/15 в режимі відеоконференції. Відповідно до ухвали від 17.11.2015 р. суд відклав розгляд справи на 01.12.2015 р. та доручив Нововолинському міському суду Волинської області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції в приміщенні Нововолинського міського суду Волинської області. У звязку із явкою сторін 01.12.2015 р. в судове засідання у приміщення Рівненського апеляційного господарського суду, а також у звязку із відсутністю технічної можливості виконати відеоконференцію, судове засідання проведено в звичайному режимі.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

05.10.2013 р. підприємцями ОСОБА_3/покупець та ОСОБА_2/постачальник укладений договір б/№/а.с.10/, за умовами якого постачальник зобовязується виготовити та встановити, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Відповідно до п.2.1. договору предметом поставки є скло-алюмінієва фасадна система приблизною площею 21 кв.м: скло бронза, ззовні золотий дуб, з середини білий.

Відповідно до п.3.1. договору перехід права власності відбувається в момент поставки товару, що оформляється видатковою накладною, і така умова договору відповідає Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (з подальшими змінами), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого Мінюстом України 05.06.1995 р. за № 168/704.

Згідно п.3.2 договору пунктом постачання товару за цим договором є м.Нововолинськ, вул.Некрасова,74 - місцезнаходження недобудованого приміщення магазину, де здійснюється господарська діяльність позивача, що підтверджено держаним актом про право власності на земельну ділянку зареєстрований за № 07 від 04.05.2007 р. з цільовим призначенням: для обслуговування магазину/а.с.49/ та декларацією про початок виконання будівельних робіт від 01.03.2012 р. (затверджено Інспекцією ДАБК у Волинській області за № ВЛ0 від 03.08.2011 р.) на реконструкцію з добудовою магазину, за адресою: м.Нововолинськ, вул.Некрасова,74 /а.с.50/.

За п.3.3. договору сторони визначили зобовязання постачальника поставити товар у строк до 13.10.2013 р.

Умовами розд.4 договору сторони погодили, що вартість товару становить орієнтовно 25000 грн., і буде уточнена після закінчення робіт. Покупець зобовязаний сплатити аванс 9000 грн., а кінцевий розрахунок здійснюється протягом двох днів з моменту поставки товару. Відповідно до п.5.2.2. договору покупець зобовязаний оплачувати товар згідно з умовами визначеними у цьому договорі.

Згідно з п.7.1. договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Договір від 05.10.2013 р. підписаний сторонами.

На виконання п.4.3. договору позивач сплатив відповідачу аванс у розмірі 9000,00 грн., що підтверджено розпискою ОСОБА_2 про одержання цих коштів відповідно до договору від 05.10.2013 р./а.с.11/.

Відповідач прийняв попередню оплату, поставку не здійснив відсутні докази поставки фасадної системи, якими відповідно до п.3.1 договору має бути видаткова накладна. Надана відповідачем суду видаткова накладна № РН-0000012 від 08.10.2013 р. не підписана позивачем/покупцем, тому така накладна не є доказом виконаної поставки відповідно до умов п.3.1 договору та норм Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Інші належні та допустимі докази виконання поставки в порядку ст.ст.33-34 ГПК України суду не надані.

27.02.2014 р. позивач на адресу відповідача направила претензію № б/н від 27.02.2014 р. про повернення коштів/авансу в сумі 9000 грн., а також штрафу за недопоставку і відповідальності згідно зі ст.625 ЦК України /а.с.12-13/. Претензія отримана відповідачем 01.03.2014 р., що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с.81/. відповідач залишив претензію без реагування.

Отже, на умовах договору від 05.10.2013 р. сторони домовились про поставку скло-алюмінієвої фасадної системи. Істотні умови підряду у договорі відсутні, тому пояснення сторін про належне виконання чи невиконання відповідачем робіт з монтажу каркасу колегія суддів до уваги не бере, оскільки такі доводи не стосуються предмета спору. Так само доводи відповідача про відсутність у позивача проректно-кошторисної документації на будівельні роботи (реконструкцію з добудовою магазину, за адресою м.Нововолинськ вул.Некрасова,74) не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не стосуються предмету спору.

Згідно зі ст.ст.1-4,181 ГК України до господарських відносин застосовуються правила Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом. Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.6 ст.265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Відповідно до ст.712 ЦК України та ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.193 ГК України та ст.ст.526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки попередня оплата за обумовлений договором товар здійснена, а товар у визначений договором строк (до 13.10.2013 р.) не поставлений відповідачем, у покупця/позивача виникло право вимагати повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позовної вимоги в частині стягнення з відповідача суми попередньої оплати у сумі 9000,00 грн.

Також правомірним є висновок місцевого суду про відмову у позові в частині стягнення з відповідача 6827,71 грн. інфляційних нарахувань та 508,93 грн. відсотків річних на підставі ст.625 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором поставки, не вважається грошовим зобовязанням у розумінні ст.625 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 р. у справі № 5011-42/13539-2012.

Судові витрати, в т.ч. витрати на оплату послуг адвоката, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України. Враховано при цьому наступне.

Відповідно до договору про надання правової допомоги у господарських справах від 23.04.2015 р./а.с.17/ вартість наданих адвокатом ОСОБА_4 послуг становить 1300,00 грн. Квитанцією до прибуткового касового ордеру № 10 від 23.04.2015 р./а.с.18/ підтверджені витрати позивача на оплату послуг адвоката в сумі 1300,00 грн. Те, що ОСОБА_4 є адвокатом підтверджено свідоцтвом про право на заняття аввокатською діяльністю № 431 від 24.12.2009 р./а.с.31/. Таким чином, за рахунок відповідача мають бути відшкодовані витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 716,18 грн., в іншій частині покладаються на позивача.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Волинської області від 30.09.2015 р. у справі № 903/905/15 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни за ст.104 ГПК України. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати покладаються на скаржника згідно з ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення господарського суду Волинської області від 30.09.2015 р. у справі №903/905/15 залишити без змін.

Справу № 903/905/15 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.