РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015Справа №910/23586/15

За позовом: Комунального підприємства "Київтранспарксервіс", м. Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства СП "Партнер", м. Київ,

про стягнення 127 967,52 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позову)

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача Перепелицін К.М. (представник за довіреністю)

від відповідача Телецький В.Т. (директор)

В судовому засіданні 18 листопада 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс", 03 вересня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 07.08.2015 року до відповідача, Приватного акціонерного товариства СП "Партнер", про стягнення 116 273,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2013-12/45 від 30.12.2013 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки не здійснив оплату наданих позивачем послуг, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 07.09.2015 року порушено провадження у справі № 910/23586/15 (суддя Комарова О.С.), призначено розгляд справи на 06.10.2015 року.

Через відділ діловодства суду 06.10.2015 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 93 від 02.10.2015 року, який було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 06.10.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору, а також заявив клопотання про продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів. Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено на 10.11.2015 року.

Представник позивача в судове засідання 10.11.2015 року з'явився, позовні вимоги підтримав та надав пояснення по суті спору, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а також подав заяву про уточнення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року, ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Подана позивачем заява про уточнення позовних вимог розцінюється судом, як заява про збільшення позовних вимог, яка подана з дотриманням вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, тому приймається судом до розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.11.2015 року проти позову заперечив та дав пояснення по суті спору, а також подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 10.11.2015 року судом оголошено перерву до 18.11.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні 18.11.2015 року позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримав та надав пояснення по суті спору. Представник відповідача проти позову заперечив та дав пояснення по суті спору, а також подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2013 року між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (надалі - сторона-1, позивач) та Приватним акціонерним товариством СП "Партнер" (надалі - сторона-2, відповідач) було укладено договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2013-12/45 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 305 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 34 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Святошинський р-н, вул. Симиренка, 38, в межах III територіальної зони паркування м. Києва (надалі - об'єкт), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Відповідно до п. 1.3. договору, об'єкт вважається переданим в експлуатацію сторони-2 з моменту підписання договору сторонами.

В пункті 3.1. договору визначено, що плата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору становить 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 1,92 грн.; ПДВ - 0,38 грн.; збір за місця для паркування транспортних засобів - 4,20 грн.

Пунктом 3.2. договору сторони погодили, що загальна сума щомісячних платежів сторони-2 стороні-1 по договору визначена в графіку платежів (додаток №2 до даного договору).

Відповідно до 3.3. договору, розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороною-2 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 15 (п'ятнадцятого) числа поточного місяця відповідно до графіку платежів (додаток №2 до даного договору).

Сторона-1 зобов'язана не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, підготувати в двох примірниках акт здачі наданих послуг. Сторона-2 зобов'язана не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, отримати акт здачі наданих послуг, протягом двох робочих днів підписати його та повернути стороні-1 один примірник акту. Якщо в установлений строк сторона-1 не одержить підписаний акт здачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень (п.п. 3.4., 3.5. договору).

За умовами п.п. 6.1., 6.2. договору, договір вважається укладеним і набирає чинності 01.01.2014 і діє до 31.12.2014 року. 3міни у договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, які оформлюються додатковою угодою до цього договору, яка набирає чинності з моменту належного оформлення і підписання сторонам, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді.

Додатковою угодою від 30.12.2014 року до договору від 30.12.2013 року № ДНП-2013-12/45 сторонами були внесені зміни у п. 6.1. договору, відповідно до якого продовжено строк дії договору до 31.12.2015 року, а також внесено зміни до графіку платежів (додаток 2 до договору).

На виконання умов договору № ДНП-2013-12/45 від 30.12.2013 року позивач в період з листопада 2014 року по червень 2015 року та в серпні 2015 року, в редакції заяви про уточнення позовних вимог, надав відповідачу послуги з використання фіксованих місць для платного паркування транспортних засобів на загальну суму 541 222,50 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КП-0024832 від 30.11.2014 року, № КП-0027101 від 31.12.2014 року, № КП-0002883 від 31.01.2015 року, № КП-0004525 від 28.02.2015 року, № КП-0007043 від 31.03.2015 року, № КП-0009829 від 30.04.2015 року, № КП-0012176 від 31.05.2015 року, № КП-0014394 від 30.06.2015 року, проте відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної оплати наданих позивачем послуг належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за надані позивачем послуг в сумі 110 793,50 грн.

Так, позивач вказує, що відповідач, в порушення п. 3.5. договору, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з листопада 2014 року по червень 2015 року не підписав та в повному обсязі не оплатив, тобто спірні послуги є такими, що прийнятті без зауважень та надані відповідачеві з дотриманням усіх зобов'язань за договором, а отже підлягають оплаті.

Листом № 654 від 30.03.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про оплату спірних послуг протягом десяти днів з моменту отримання даного листа. Факт направлення листа № 654 від 30.03.2015 року фіскальним чеком № 0791 від 30.03.2015 року та описом вкладення у цінний лист (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи). Втім, відповідач залишив лист № 654 від 30.03.2015 року без відповіді та задоволення.

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача, в редакції заяви про уточнення позовних вимог, 127 967,52 грн., з них: основного боргу - 110 793,50 грн., 3% річних - 986,72 грн. та пені - 16 187,30 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ст. 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов'язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлює обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлених у договорі, якщо останнім передбачено надання такої послуги за плату.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як вже було встановлено судом, 30.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2013-12/45, за умовами якого, позивач надає за плату відповідачу право на організацію та експлуатацію 305 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 34 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Святошинський р-н, вул. Симиренка, 38, в межах III територіальної зони паркування м. Києва (надалі - об'єкт), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивач в період з листопада 2014 року по червень 2015 року та в серпні 2015 року, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, надав відповідачу послуги з використання фіксованих місць для платного паркування транспортних засобів на загальну суму 541 222,50 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КП-0024832 від 30.11.2014 року, № КП-0027101 від 31.12.2014 року, № КП-0002883 від 31.01.2015 року, № КП-0004525 від 28.02.2015 року, № КП-0007043 від 31.03.2015 року, № КП-0009829 від 30.04.2015 року, № КП-0012176 від 31.05.2015 року, № КП-0014394 від 30.06.2015 року.

Як стверджує позивач, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач належним чином не виконав, в передбаченому договором порядку та строк в повному обсязі не здійснив оплату наданих йому послуг, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка розрахунком позивача, в редакції заяви про уточнення позовних вимог, становить 110 793,50 грн.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивачем в обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано підписаних двосторонніх актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), а також не надано акту звірки взаєморозрахунків між сторонами. Крім того, відповідач вказує, що листом № 77 від 06.11.2014 року звернувся до позивача з вимогою переглянути умови договору та зменшити кількість машиномісць на паркувальному майданчику, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 38, у зв'язку із переміщенням власниками транспортних засобів з паркувального майданчика на створені паркувальні майданчики на прибудинкових територіях. Відповідач зазначає, що позивач листом № 154 від 28.01.2015 року повідомив відповідача, що внесення змін до договору № ДНП-2013-12/45 від 30.12.2013 року в частині зменшення кількості машиномісць можливі лише з моменту публікації рішення Київради від 23.06.2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві» в новій редакції з внесеними відповідними змінами, а також повністю погодженою новою схемою організації дорожнього руху.

Отже, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи та положеннями договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2013-12/45 від 30.12.2013 року.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень п. 3.5. договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, в редакції заяви про уточнення позовних вимог, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2013-12/45 від 30.12.2013 року в розмірі 110 793,50 грн.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь пеню в розмірі 16 187,30 грн. та 3% річних в розмірі 986,72 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Положеннями п. 4.2. договору сторони погодили, що за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п.3.1. цього договору, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

При цьому, в п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він виконаний невірно, оскільки позивачем при розрахунку пені за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КП-0002883 від 31.01.2015 року враховано день часткової оплати заборгованості (19.01.2015 року) за зазначеним актом:

- за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КП-0024832 від 30.11.2014 року, № КП-0027101 від 31.12.2014 року сума пені становить 5049,24 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
12 285,0016.11.2014 - 05.02.20158214.0000 %772,78
12 285,0006.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %341,29
12 285,0004.03.2015 - 14.05.20157230.0000 %1454,01
12 694,5016.12.2014 - 05.02.20155214.0000 %506,39
12 694,5006.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %352,66
12 694,5004.03.2015 - 13.06.201510230.0000 %2128,50
5049,24

- за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КП-0002883 від 31.01.2015 року на суму заборгованості 12 694,50 грн. за період з 16.01.2015 року по 18.01.2015 року (19.01.2015 року - день часткової оплати суми заборгованості за вказаним актом) та за період з 20.01.2015 року по 01.07.2015 року сума пені становить 3051,54 грн., у відповідності до нижченаведеного розрахунку:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
12 694,5016.01.2015 - 18.01.2015314.0000 %29,21
12 694,5020.01.2015 - 05.02.20151714.0000 %165,55
12 694,5006.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %352,66
12 694,5004.03.2015 - 01.07.201512030.0000 %2504,12
166 3051,54

Таким чином, загальна сума пені за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КП-0002883 від 31.01.2015 року, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 3051,54 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КП-0002883 від 31.01.2015 року в сумі 9,74 грн. позивачу належить відмовити.

- за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КП-0004525 від 28.02.2015 року, № КП-0007043 від 31.03.2015 року, № КП-0009829 від 30.04.2015 року, № КП-0012176 від 31.05.2015 року, № КП-0014394 від 30.06.2015 року сума пені становить 7570,39 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
11 466,0016.02.2015 - 03.03.20151619.5000 %196,02
11 466,0004.03.2015 - 01.07.201512030.0000 %2261,79
12 694,5016.03.2015 - 01.07.201510830.0000 %2253,71
12 285,0016.04.2015 - 01.07.20157730.0000 %1554,98
12 694,5016.05.2015 - 01.07.20154730.0000 %980,78
12 285,0016.06.2015 - 01.07.20151630.0000 %323,11
7570,39

Таким чином, загальна сума пені за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КП-0024832 від 30.11.2014 року, № КП-0027101 від 31.12.2014 року, № КП-0002883 від 31.01.2015 року, № КП-0004525 від 28.02.2015 року, № КП-0007043 від 31.03.2015 року, № КП-0009829 від 30.04.2015 року, № КП-0012176 від 31.05.2015 року, № КП-0014394 від 30.06.2015 року, яка підлягає стягненню з відповідача становить 15 671,17 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 516,13 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, при перевірці розрахунку суми 3% річних судом встановлено, що розмір суми 3% річних, яка підлягає стягненню, становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення, а саме:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
12 285,0016.11.2014 - 01.07.20152283 %230,22
12 694,5016.12.2014 - 01.07.20151983 %206,59
12 694,5016.01.2015 - 01.07.20151673 %174,25
11 466,0016.02.2015 - 01.07.20151363 %128,17
12 694,5016.03.2015 - 01.07.20151083 %112,69
12 285,0016.04.2015 - 01.07.2015773 %77,75
12 694,5016.05.2015 - 01.07.2015473 %49,04
12 285,0016.06.2015 - 01.07.2015163 %16,16
994,87

Проте, в силу, п. 2. ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

А тому, зважаючи на те, що клопотань про вихід за межі позовних вимог від заінтересованих сторін до суду не надходило, суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення суми 3% річних, тому, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 986,72 грн., оскільки суду не надано права виходити за межі позовних вимог.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 127 451,39 грн. з них: основного боргу - 110 793,50 грн. (сто десять тисяч сімсот дев'яносто три гривні 50 копійок), пені - 15 671,17 грн. (п'ятнадцять тисяч шістсот сімдесят одна гривня 17 копійок) та 3 % річних - 986,72 грн. (дев'ятсот вісімдесят шість гривень 72 копійки).

Приписами п. 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 року № 7, питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається, зокрема, в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом).

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено, що з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

За умовами пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції Закону станом на дату подання позову і на дату сплати судового збору) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, обґрунтованим розміром судового збору, який підлягав сплаті позивачем при зверненні до суду з вимогою про стягнення заборгованості, в редакції заяви про уточнення позовних вимог, в розмірі 127 967,52 грн. є - 1919,51 грн. (127 967,52 грн. х 1,5%).

Отже, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачу підлягає поверненню зайво сплачений судовий збір в розмірі 405,95 грн. (2325,46 грн. (сплачена сума судового збору) - 1919,51 грн.).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1911,77 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства СП "Партнер" (ЄДРЮОФОП 13684158, адреса: 03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 1-А), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (ЄДРЮОФОП 35210739, адреса: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 110 793,50 грн. (сто десять тисяч сімсот дев'яносто три гривні 50 копійок), пені - 15 671,17 грн. (п'ятнадцять тисяч шістсот сімдесят одна гривня 17 копійок) та 3 % річних - 986,72 грн. (дев'ятсот вісімдесят шість гривень 72 копійки) та судовий збір - 1911,77 грн. (одна тисяча дев'ятсот одинадцять гривень 77 копійок). Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути Комунальному підприємству "Київтранспарксервіс" (ЄДРЮОФОП 35210739, адреса: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6) з Державного бюджету України 405,95 грн. (чотириста п'ять гривень 95 копійок) зайво сплаченого судового збору, перерахованого платіжним дорученням №17832 від 23.07.2015 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 910/23586/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 23.11.2015 року.

Суддя О.С. Комарова