ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року Справа № 906/381/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Є.Борденюк Д. Кривди, С.Могил,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Віломікс Україна"
на постановувід 13.10.2015
Рівненського апеляційного господарського суду
у справі№ 906/381/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Віломікс Україна"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001", Приватного підприємства "Юридична компанія "Ест Верітас"
простягнення 475 571,75 грн
у судове засідання прибув представник
ТОВ "Україна 2001"Ромашин В.М. (дов. від 14.04.2015),
заслухавши суддю-доповідача - Є. Борденюк, пояснення представника відповідача та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Віломікс Україна" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з ТОВ "Україна 2001" 475 571,75 грн заборгованості за договором поставки № 11 від 01.12.2013; про стягнення з ПП "Юридична компанія "Ест Верітас" (як з поручителя за зобов'язання ТОВ "Україна 2001" за договором поруки від 02.12.2013) 1000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 02.06.2015 (суддя О. Машевська), залишеним без зміни постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 (колегія суддів: А. Гулова, А. Маціщук, М. Петухов), позов задоволений частково шляхом присудження до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віломікс Україна" 9743,52 грн - 3% річних та 55970,17 грн інфляційних втрат. У решті: стягненні 296129,19 грн основного боргу, 77600,37 грн пені, 2265,50 грн 3% річних та 33863,00 грн інфляційних втрат, - у задоволенні позовних вимог відмовлено. У задоволенні позовних вимог до ПП "Юридична компанія "Ест Верітас" про стягнення 1000,00 грн відмовлено.

Судові рішення мотивовані наступним.

01.12.2013 ТОВ "Віломікс Україна" (постачальник) та ТОВ "Україна 2001" (покупець) підписали договір поставки №11 (далі - Договір поставки), згідно з п.1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність (поставити) покупця, а покупець - прийняти та оплатити товар в кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п.1.5 Договору поставки постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності.

Згідно з п.2.2 Договору поставки поставка товару здійснюється протягом 15-ти календарних днів з дати сплати покупцем авансового платежу шляхом передачі товару від постачальника до покупця за адресою, вказаною у специфікації.

Датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної, що засвідчує факт прийняття товару покупцем від постачальника (п.2.3 Договору поставки).

У пункті 3.1 Договору поставки сторонами встановлено, що розрахунок здійснюється у національній валюті України - гривні на підставі рахунку постачальника у безготівковій формі шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника; оплата вважається такою, що відбулася, з моменту зарахування коштів на рахунок постачальника.

Згідно з п.3.3 Договору поставки оплата за кожну партію товару здійснюється шляхом передоплати.

У разі зміни курсу євро до гривні, яка може виникнути з моменту підписання цього договору і до моменту здійснення платежу за партію товару, що поставляється, підлягає зміні і визначається відповідно до формули, в разі якщо курс євро відносно до гривні збільшився; в такому разі ціна підлягає зміні; в інших випадках - ціна вважається фіксованою (п.3.4 Договору поставки).

Згідно з п.6.4 Договору поставки у разі порушення покупцем умов п.3.3 цього договору, він зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності та вступає в дію в момент підписання його сторонами та діє до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.8.1 Договору поставки).

02.12.2013 між ТОВ "Віломікс Україна" (кредитор) та ПП "Юридична компанія "Ест Верітас" (поручитель) укладений договір поруки, відповідно до п.1.1 якого, поручитель зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання всіх зобов'язань ТОВ "Україна 2001", що виникли з Договору поставки, у розмірі 1000,00 грн.

Позивач, з посиланням на договір поставки, виставив ТОВ "Україна 2001" наступні рахунки на оплату товару:

рахунок № 13 від 13.12.2013 на загальну суму - 443 094, 80 грн;

рахунок № 14 від 14.12.2013 на загальну суму - 461 047,00 грн;

рахунок № 15 від 14.12.2013 на загальну суму - 406 436,00 грн.

У період з 23.12.2013 по 26.12.2013 позивачем та ТОВ "Україна 2001" підписані три специфікації до Договору поставки:

специфікація №1 від 23.12.2013 на загальну суму - 443 094, 80 грн;

специфікацію № 2 від 23.12.2013 на загальну суму - 461 047,00 грн;

специфікацію № 3 від 26.12.2013 на загальну суму - 406 436,00 грн.

У вказаних вище специфікаціях, а саме у п.3 сторони погодили місце поставки: Хмельницька область, Теофіпольський район, с. Базалія, свинокомплекс, а у п.4 встановили умову - що поставка товару здійснюється від постачальника до покупця за місцем поставки, зазначеному у п.3, протягом 15 (п'яти) робочих днів з дати підписання сторонами специфікації.

Зазначений у вищевказаних специфікаціях товар переданий відповідно до видаткових накладних №17 від 23.12.2013 на загальну суму 443094,80 грн, №18 від 23.12.2013 на загальну суму 461047,00 грн та №20 від 26.12.2013 на загальну суму 406436,00 грн.

ТОВ "Україна 2001" оплатило поставлений товар частково, у сумі 655288,90 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 4837 від 27.12.2013 на суму 221 547,40 грн, №4838 від 27.12.2013 на суму 230 523,50 грн, №4839 від 27.12.2013 на суму 203 218,00 грн.

Остаточний розрахунок за поставлений товар на залишок боргу у сумі 655288,90 грн (1310577,80 - 655288,90) ТОВ "Україна 2001" здійснило у період з 31.03.2014 по 12.09.2014 включно, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.

Сторонами здійснена звірка розрахунків за період з 01.12.2013 по 03.12.2014, за результатами якої заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.12.2014 відсутня, про що складений відповідний акт, копія якого міститься у матеріалах справи.

03.12.2014 ТОВ "Віломікс Україна" звернулось до ТОВ "Україна 2001" з претензією №137 про сплату заборгованості за договором поставки у сумі 295 651,35 грн, вказуючи, що у зв'язку з порушенням умов оплати та значною зміною курсу євро відносно гривні, на підставі п.3.4 Договору поставки збільшилась вартість оплаченої покупцем частини товару. Разом з тим, у самому тексті претензії позивач навів розрахунок коригування вартості оплаченого ТОВ "Україна 2001" товару у період з 01.04.2014 по 15.09.2014, а також визначив кінцевий строк оплати даної вартості товару - до 03.01.2015.

08.12.2014 ТОВ "Україна 2001" отримало вищевказану претензію ТОВ "Віломікс Україна", однак залишило останню без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення з позовом у даній справі.

Встановивши наведені вище обставини суди зазначили наступне.

На момент підписання Договору поставки (01.12.2013) сторонами не досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема, предмета договору (найменування та кількість товару) та ціни договору, оскільки у п.1.1 Договору поставки зазначено, що найменування, кількість та ціна товару будуть визначені у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, а станом на 01.12.2013 сторонами специфікація до договору не підписана.

23.12.2013 ТОВ "Віломікс Україна" та ТОВ "Україна 2001" підписана специфікація №1 від 23.12.2013 до Договору поставки на загальну суму 443094, 80 грн та специфікація № 2 від 23.12.2013 на загальну суму 461047,00 грн. 26.12.2013 ТОВ "Віломікс Україна" та ТОВ "Україна 2001" підписана специфікація №3 на суму 406436,00 грн.

У даних специфікаціях сторони погодили найменування товару, одиницю виміру товару (тонна), кількість товару в одиницях вимірювання (тоннах), ціну товару за одиницю вимірювання (тонну) та загальну вартість товару.

При цьому, рахунки позивача №13, 14, 15, які датовані, відповідно, 13 та 14 грудня 2013 року та на які є посилання у платіжних дорученнях відповідача від 27.12.2013, вручені відповідачу у дні підписання сторонами специфікацій від 23.12.2013 № 1, 2 та від 26.12.2013 № 3, на що вказує відповідач та підтверджує у своїх поясненнях від 12.10.2015 позивач.

Підписання сторонами 23.12.2013 та 26.12.2013 специфікацій №1, 2, 3, відповідно, отримання відповідачем у ці ж дати рахунків від 13.12.2013 №13, від 14.12.2013 №№ 14,15 та товару за видатковими накладними від 23.12.2013, №№17, 18 та від 26.12.2013 №20, унеможливили виконання відповідачем п.3.3 Договору поставки щодо попередньої оплати товару, на підставі рахунків.

Таким чином, відповідач, зобов'язаний був оплатити товар після його прийняття, відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України.

Відповідач порушив свої зобов'язання щодо оплати отриманого 23.12.2013 та 26.12.2013 товару вартістю 1310577,80 грн відразу після його отримання.

27.12.2013 відповідачем сплачено 655288,90 грн. Оскільки відповідачем інша частина грошових коштів сплачена з 31.03.2014 по 12.09.2014, то наявне прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 655288,90 грн.

Враховуючи вказане, 3% річних та інфляційні втрати, у зв'язку із простроченням оплати вартості товару, зазначеної у видаткових накладних, за якими товар отримано, з урахуванням здійснених платежів у період з 27.12.2013 по 12.09.2014, становлять 9743,52 грн та 55970,17 грн відповідно.

А тому, у стягненні 50,62 грн 3% річних та 8501,61 грн інфляційних слід відмовити.

Разом з тим, позов у частині стягнення пені нарахованої за період з 24.12.2013 по 11.09.2014, у зв'язку з невиконанням грошових зобов'язань по оплаті вартості товару, зазначеної у видаткових накладних, у сумі 51232,70 грн не підлягає до задоволення, як безпідставний, оскільки заявлений позивачем на підставі п.6.4 Договору поставки, який встановлює відповідальність ТОВ "Україна 2001" виключно за порушення п.3.3 вказаного договору щодо попередньої оплати товару. Пеня за порушення ТОВ "Україна 2001" грошового зобов'язання з оплати товару після його отримання договором не передбачена.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 296129,19 грн основного боргу, нарахованого на підставі п.3.4 Договору поставки, та нарахованих за період з 16.12.2014 по 16.03.2015, у зв'язку з несплатою цієї суми, 3% річних у розмірі 2214,88 грн, інфляційних втрат у розмірі 25361,39 грн та 26367,67 грн пені (на підставі п.6.4 Договору поставки), не підлягають до задоволення, оскільки п.3.4 Договору підлягав застосуванню за умови дотримання сторонами п.3.3 Договору, та у разі зміни у сторону збільшення курсу євро до гривні, яка може виникнути з моменту укладення договору і до моменту здійснення попередньої оплати, за партію товару, що поставляється (згідно з п.3 специфікацій - поставка здійснюється протягом п'яти робочих днів з дати підписання сторонами специфікацій), тобто ціна товару підлягала зміні до моменту його поставки, відповідно, така зміна мала б знайти відображення у видаткових накладних, за якими постачальник передає, а покупець приймає товар, а у інших випадках - ціна вважається фіксованою.

Відхилення сторонами від дотримання п.3.3 Договору щодо попередньої оплати є саме таким випадком, коли ціна вважається фіксованою - у специфікаціях, видаткових накладних сторони узгодили ціну та вартість товару.

Додатково, наведене підтверджується складанням сторонами за договором акта звіряння розрахунків станом на 03.12.2014, у якому сторонами зафіксовано відсутність боргу відповідача перед позивачем, без будь-яких зауважень з боку позивача щодо застосування п.3.4 Договору поставки.

З огляду на те, що позивачем не доведена правомірність нарахування заборгованості у сумі 296129,19 грн, заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованим, як і є необґрунтованим заявлення до стягнення суми пені відповідно до п. 6.4 Договору, оскільки вказане положення договору передбачає нарахування пені у випадку невиконання обов'язку зі сплати попередньої оплати.

З посиланням на вказане вище, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 296129,19 грн заборгованості (курсової різниці), нарахованих на неї 3% річних та інфляційних втрат та пені; вирішили задовольнити позовні вимоги щодо стягнення 9743,52 грн 3 % річних та 55970,17 грн інфляційних втрат, нарахованих у звязку із несвоєчасною оплатою товару.

Водночас, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 1000,00 грн заявлених до ПП "Юридична компанія "Ест Верітас", як до поручителя, з посиланням на те, що

договір поруки підписаний 02.12.2013, а Договір поставки укладений 23.12.2013, тобто на дату підписання договору поруки 02.12.2013 основний договір - Договір поставки укладений не був.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, позивач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права, просить рішення та постанову скасувати у частині відмови у позові, та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судові рішення оскаржені в частині відмови у задоволені позову. У цій частині рішення судів попередніх інстанцій мотивовані посиланням на те, що п. 3.4 Договору, яким передбачена зміна ціни товару у разі зміни курсу євро до гривні, застосовується за умови дотримання сторонами п. 3.3 Договору (сплати попередньої оплати), тобто курсова різниця за умовами п. 3.4 є різницею у курсі євро до гривні між датою підписання договору та датою здійснення попередньої оплати. Поставка товару у день підписання сторонами специфікацій (фактичне укладення договору) унеможливили здійснення покупцем попередньої оплати, з огляду на що сума заявленої позивачем курсової різниці до стягнення не підлягає, а тому, відповідно, не підлягають до стягнення 3 % річних, інфляційні втрати та пеня, нараховані на суму курсової різниці.

Колегія суддів Вищого господарського суду України підтримує вказаний висновок судів попередніх інстанцій, оскільки положення п. 3.4 Договору обґрунтовано проаналізовані судами в контексті інших положень розділу 3 Договору, зокрема п. 3.3 Договору (оплата товару здійснюється шляхом передоплати). Тобто, формулювання п. 3.4 Договору «..з моменту здійснення платежу» з урахуванням положень розділу 3 Договору слід розуміти як формулювання «з моменту здійснення попередньої плати». З огляду на те, що сторони відійшли від положень договору щодо попередньої оплати, що останніми і не заперечується, висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для застосування п. 3.4 Договору є правомірним.

Відсутність заборгованості зі сплати курсової різниці підтверджена наявним у матеріалах справи актом звірки взаєморозрахунків станом на 03.12.2014, відповідно до якого у ТОВ "Україна 2001" перед ТОВ "Віломікс Україна" заборгованість за Договором відсутня. Обставини підписання та визнання вказаного акту позивачем не заперечуються.

Враховуючи обґрунтованість відмови у задоволенні позовним вимог про стягнення курсової різниці, правомірною є і відмова судами у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих на суму курсової різниці.

Водночас, місцевим господарським судом здійснений, а апеляційним господарським судом перевірений, розрахунок 3 % річних (9743,52 грн) та інфляційних втрат (55970,17 грн), нарахованих у зв'язку із несвоєчасною оплатою відповідачем вартості товару, а саме оплати відповідачем за поставлений 23 та 26 грудня 2013 року товар у період з 31.03.2014 по 12.09.2014. Присудження до стягнення вказаних сум коштів є правомірним з мотивів, викладений у оскаржених судових рішеннях.

Разом з тим, з огляду на те, що договір поруки від 03.12.2013 укладений до фактичного укладення Договору поставки (23.12.2013), відмова судами попередніх інстанцій у задоволенні позовних вимог про стягнення 1000,00 грн, заявлених до Приватного підприємства "Юридична компанія "Ест Верітас", як до поручителя, є обґрунтованою.

За таких обставин, підстав для зміни або скасування оскаржених судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Віломікс Україна" залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 у справі № 906/381/15 залишити без зміни.

Судді: Є. Борденюк

Д. Кривда

С. Могил