ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 листопада 2015 р. Справа № 903/1058/15
Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Шевчук Світлана Анатоліївна

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (адвокат, посв. № 643);

від відповідача: ОСОБА_2 (адвокат, за дов. №б/н від 22.10.2015 р.)

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство Волиньобленерго: ОСОБА_3 (представник за дов. № 19/26-42 від 15.05.2015 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Шацького районного споживчого товариства, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство Волиньобленерго, про стягнення 78912,36 грн.

В судовому засіданні 30.11.2015 р. у відповідності до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємць ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Шацького районного споживчого товариства про стягнення 78912,36 грн.

Позов мотивовано тим, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Шацьким районним споживчим товариством 25.12.2012 р. укладено договір купівлі продажу нерухомого майна, а саме: гараж А-1 пл. 388,9 кв.м.

05.02.2014 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Любомльською філією публічного акціонерного товариства Волиньобленерго укладено договір №532-076200 про постачання електричної енергії.

05.02.2015 р. між сторонами підписано акт №532-076200 про розмежування балансової незалежності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін відповідно до якого Шацьке районне споживче товариство зобовязане поставляти фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 електричну енергію від Любомльської філії, яка діє від імені ПАТ «Волиньобленерго».

Проте, 18.07.2014 р. Шацьким районним споживчим товариством припинено постачання електричної енергії від КТП-215 методом відрізання електричних мереж.

У звязку із припиненням електропостачання позивач зобовязаний був укласти договір про приєднання до електричних мереж з Любомльською філією ПАТ «Волиньобленерго» з точкою приєднання РУ-0.4кВ КТП-216, що призвело до понесення витрат.

Беручи до уваги викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача 78912.36 грн. з них: 21607,71 грн. понесених витрат, 35477,65 грн. інфляційних втрат, 20000,00 грн. моральної шкоди.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити заявлений позов.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні надала письмові пояснення стосовно заявленого позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи 05.02.2014 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Любомльською філією, яка діє від імені ПАТ «Волиньобленерго» укладено договір про постачання електричної енергії № 532-0762000 (а.с.19-24).

Відповідно до укладеного договору точка продажу електричної енергії встановлюється на межі балансової належності електроустановок споживача, що вказана в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

05.02.2014 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Шацьким районним споживчим товариством підписано акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (а.с.25).

Згідно абз. 3 п. 1.10 Постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 31.07.1996 № 28 «Про затвердження Правил користування електричною енергією» (далі-ПКЕЕ) для забезпечення передачі електричної енергії електричними мережами, що не належать електропередавальній організації, між електропередавальною організацією та відповідним власником мереж, який не має ліцензії на здійснення діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, укладається договір щодо спільного використання електричних мереж.

З вищевикладеного вбачається, що ПАТ «Волиньобленерго» зобовязане було укласти договір з Шацьким районним споживчим товариством на спільне використання технологічних електричних мереж, тобто привести у відповідність відносини щодо постачання електричної енергії фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи головою правління Шацького РСТ ОСОБА_6, 18.07.2014 р. в порушення п. 7.5 ПКЕЕ, припинено постачання електричної енергії на об'єкти нерухомого майна (гаражі) належні позивачу від трансформатора (КТП-215), що знаходиться на балансі Шацького РСТ.

З виписки з протоколу №10 засідання Комісії інформаційно-консультаційного центру ПАТ «Волиньобленерго» від 19.08.2014 р. вбачається, що ПАТ «Волиньобленерго» в судовому порядку має спонукати Шацьке районне споживче товариство до укладення договору про спільне використання технологічних мереж (а.с.33).

Вподальшому між Шацьким РСТ та ПАТ «Волиньобленерго» 18.08.2014 р. було укладено договір про спільне використання електричних мереж та відповідні додатки до даного договору, який нарбав чинності 15.09.2014 р. (а.с.165-169).

З дослідженого в судовому засіданні договору про приєднання до електричних мереж № 532-140/14 від 08.09.2014 р. вбачається, що він укладений між Любомльською філією ПАТ «Волиньобленерго» та громадянином ОСОБА_4 Точка приєднання встановлюється на: РУ-0,4 к.В. КТП № 216 (а.с.38-39).

Згідно п.п. 2.1, 2.2., 4.1. даного договору виконавець послуг забезпечує приєднання електроустановок об'єкта замовника (будівництво, реконструкція, технічне переоснащення та введення в експлуатацію електричаних мереж зовнішнього електропостачання об'єкта замованика від місця забезпечення потужності до точки приєднання) відповідно до схеми зовнішнього електропостачання і проектної документації та здійснює підключення об'єкта замовника до електричних мереж на умовах договору. Змовник оплачує послуги вартість приєднання. На дату укладення договору плата за стандартне приєднання становить 15840,00 грн.

Позивач оплатив вартість приєднання відповідно до квитанцій (а.с.40) з них: 15840,00 грн. за приєднання та 79,20 грн. послуги банку за перерахунок коштів.

07.10.2014 р. позивач оплатив 3690,51 грн. на проведення топографо-геодезичної зйомки земельної ділянки для будівництва повітряної лінії для підключення КТП-216 (а.с.41-44).

Тобто, як визначив ФОП ОСОБА_4 загальна сума понесених витрат (збитків) становить 21607,71 грн., які складаються з 15840,00 грн. за приєднання, 79,20 грн. послуги банку за перерахунок коштів, 5993,85 грн. на сплату єдиного податку на ведення підприємницької діяльності за час відключення електричної енергії та 3690,51 грн. на проведення топографо-геодезичної зйомки земельної ділянки для будівництва повітряної лінії для підключення КТП-216.

За змістом положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобовязання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобовязань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобовязань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобовязання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобовязальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобовязальних правовідносин.

Зі змісту позову вбачається, що позивач звернулося до суду з вимогою про відшкодування майнової шкоди, посилаючись на те, що внаслідок відключення Шацьким РСТ субспоживача-ФОП ОСОБА_4 від електричної енергії без погодження з постачальником електричної енергії, останній був змушений укласти новий договір на постачання електричної енергії.

Враховуючи, що між ФОП ОСОБА_4 та Шацьким РСТ відсутні договірні відносини, які випливають із Договору, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 224, 225, 226 ЦК України відсутні.

Оскільки договір про постачання електричної енергії від 05.02.2014 р. укладено між ФОП ОСОБА_4 та ПАТ «Волиньобленерго», а відповідач не є стороною цього договору, то питання відповідальності за завдану майнову шкоду має вирішуватися відповідно до загальних положень про відшкодування шкоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

За загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: в повному обсязі відшкодовується як реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, так і упущена вигода; особою, яка безпосередньо завдала шкоду.

Законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Оскільки, в позивача діяв договір на постачання електричної енергії від 05.02.2014 р., однак даний договір не виконувався через відключення електричної енергії, але останній мав всі законні права на виконання умов договору і відшкодування збитків у відповідності до п.п. 2.1.2, 3.2.2, 3.2.3. Уклавши новий договір позивач поніс витрати на його виконання, отже в даному випадку шкода відсутня.

Стосовно протиправної поведінки відповідача в даній ситуації то вона також на думку суду відсутня, оскільки з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що між Шацьким РСТ та ПАТ "Волиньобленерго" вжито заходи щодо приведення у відповідність до вимог ПКЕЕ відносин стосовно спільного використання технологічних електричних мереж та вжито заходів до відновлення електропостачання.

У зв'язку із чим, причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача відсутній.

Оскільки доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на саме на відповідача, а останнім вона не спростована, суд приходить до висновку, про наявність вини в діях Шацького РСТ.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, у діях відповідача не вбачається наявності складу цивільного правопорушення, а отже, в суду відсутні підстави для покладення відповідальності з відшкодування збитків на відповідача.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 20000,00 грн. моральної шкоди, при цьому, посилається на ст. 23 ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, в приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, а її відшкодування здійснюється грішми, іншим майном або в інший спосіб.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (пункт 3), та зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5).

Позивачем у позовній заяві не зазначено в чому полягає моральна шкода, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги в цій частині, якими саме неправомірними діями завдана ця шкода та зазначення доказів, що підтверджують позов.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні стягнення 20000,00 грн. моральної шкоди.

Що стосується стягнення з відповідача 35477,65 грн. інфляційних втрат, суд відмовляє в стягненні останніх, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність у відповідача грошового зобовязання перед позивачем.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст. 43 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити.

Разом з тим, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Згідно листа в.о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_7 головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45 у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Беручи до уваги те, що справа розглядається із 16.09.2015 р. позивачу було надано більш ніж достатньо часу для доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судові витрати за розгляд справи суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 39, 43, 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, на підставі 212 Земельного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Шацького районного споживчого товариства, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство Волиньобленерго про стягнення 78 912,36 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через господарський суд Волинської області до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 04.12.2015 р.

Суддя І. О. Гарбар