РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015Справа № 910/25277/15

За позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градбуд»

про стягнення 128 261, 89 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю № 1821-К-О від 28.04.2015 р.;

від відповідача: Євстігнєєв А.С. за довіреністю б/н від 10.03.2015 р.;

Сидоренко В.А. за довіреністю б/н від 10.03.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градбуд» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором б/н від 17.02.2014 р. в сумі 128 261, 89 грн., з яких 78 592, 80 грн. - заборгованість за кредитом, 24 012, 16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 25 656, 93 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати щодо сплати судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між сторонами 17.02.2014 р. Договору він надав відповідачу кредит, який останнім не був повернутий, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/25277/15, її розгляд призначено на 21.10.2015 р.

06.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано клопотання про повернення зайво сплаченого судового збору.

В судовому засіданні 21.10.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.10.2015 р. проти задоволення позову заперечив, подав клопотання про повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, клопотання, відповідно до змісту якого відповідач просить не вважати належними і допустимими доказами і не брати до уваги при вирішенні спору письмові докази, що були додані до позовної заяви позивачем у випадку неподання оригіналів документів для звірки в судовому засіданні. При цьому, представником відповідача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21.10.2015 р. суд відклав розгляд поданих відповідачем клопотань до встановлення фактичних обставин справи та на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголосив в судовому засіданні перерву до 04.11.2015 р.

30.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

04.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про недопущення у якості представника позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності № 1821-К-О від 28.04.2015 р., клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання про призначення у справі судової експертизи, проведення якої він просить доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

В судовому засіданні 04.11.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.11.2015 р. проти задоволення позову заперечив, підтримав подані через відділ діловодства господарського суду міста Києва клопотання про недопущення у якості представника позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності № 1821-К-О від 28.04.2015 р., клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання про призначення у справі судової експертизи.

При цьому, представником відповідача заявлено клопотання про надання позивачем для огляду оригіналів документів, копії яких були додані ним до позовної заяви.

Суд відклав вирішення означених клопотань відповідача до встановлення фактичних обставин у справі.

Крім того, в судовому засіданні 04.11.2015 р. судом було встановлено, що для вирішення даного спору по суті необхідно викликати в наступне судове засідання для надання пояснень у справі директора ТОВ «Градбуд» ОСОБА_4.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.11.2015 р. було вирішено в порядку ст. 30 Господарського процесуального кодексу України викликати в наступне судове засідання для дачі пояснень по суті спору директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Градбуд» ОСОБА_4, зобов'язавши відповідача забезпечити явку вказаної особи у судове засідання, розгляд справи відкладено на 18.11.2015 р.

При цьому, доручено директору ТОВ «Градбуд» ОСОБА_4 надати суду письмові пояснення щодо накладення/ненакладення електронного цифрового підпису на Заяву від 17.02.2014 р. та спірні Заявки на гарантований платіж в системі інтернет-клієнт-банк Приват24, а також пояснення щодо отримання/неотримання від позивача спірних кредитних коштів та користування ними.

17.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

18.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано додаткові документи для долучення до матеріалів справи, клопотання вважати та читати у клопотанні від 03.11.2015 р. норму процесуального права, на підставі якої відповідач просить залишити без розгляду позовну заяву - п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України, а також клопотання про здійснення фіксації судового засідання технічними засобами звукозапису.

Крім того, представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, оскільки позивачем не було надано для огляду оригіналів частини документів, доданих до позовної заяви.

Також, 18.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Градбуд» ОСОБА_4, який відзначає, що на копії заявки від 17.02.2014 р. та копіях заяв на гарантовані платежі, що долучені до матеріалів справи позивачем, електронний цифровий підпис та власноручний підпис директора ТОВ «Градбуд» або іншої уповноваженої особи відсутній. Крім того, він стверджує, що з поточного рахунку відповідача № 3484 не здійснювалось виплат коштів, вимога щодо стягнення яких заявлена у даній справі.

У судовому засіданні 18.11.2015 р. судом було оголошено перерву до 23.11.2015 р.

У судовому засіданні 23.11.2015 р. від представників сторін надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Крім того, від представника відповідача надійшло клопотання, відповідно до якого він просить не брати до уваги докази, копії яких засвідчені підписом неуповноваженого представника позивача ОСОБА_1, а також вважати їх неналежними та недопустимими.

Також, від представника відповідача надійшло клопотання, відповідно до якого він просить не допускати ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності № 2525-КО від 22.07.2014 р. в якості уповноваженого представника позивача під час розгляду справи.

У судовому засіданні 23.11.2015 р. суд розглянув клопотання відповідача про недопущення представника позивача ОСОБА_1 до участі у справі, мотивоване тим, що надана до матеріалів справи копія довіреності № 1821-К-О від 28.04.2015 р. не є належним доказом повноважень, так як відсутня довіреність на секретаря правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6, та вирішив в його задоволенні відмовити.

Зокрема, суд встановив, що рішенням засідання Наглядової ради ПАТ КБ «Приватбанк» від 08.12.2009 р., оформленим протоколом № 14, було обрано на посаду секретаря Правління Банку ОСОБА_6

Рішенням Правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 23.09.2011 р., оформленим протоколом № 12, було вирішено надати секретарю Правління повноваження на підписання від імені Банку довіреностей щодо представництва інтересів Банку.

Доводи відповідача щодо невідповідності довіреностей представників позивача п. 9.4.9. суд вважає недоведеними належним чином.

З цих же підстав суд відхилив клопотання не брати до уваги докази, копії яких засвідчені підписом неуповноваженого представника позивача ОСОБА_1, а також вважати їх неналежними та недопустимими, та клопотання, відповідно до якого відповідач просив не допускати ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності № 2525-КО від 22.07.2014 р. в якості уповноваженого представника позивача під час розгляду справи.

Також, суд розглянув клопотання відповідача про повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, мотивоване тим, що наданий позивачем до неї опис-вкладення в цінний лист не підтверджує направлення відповідачу довіреності особи, яка її підписала, й вирішив його відхилити, оскільки під п. 3 в описі-вкладенні від 15.09.2015 р. рахується «копія довіреності представника Позивача».

Крім того, слід відзначити, що відповідно до п. 3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що якщо передбачені у пунктах 2, 3, 4, 5 і 6 частини першої статті 63 ГПК підстави повернення позовної заяви виявлено господарським судом після прийняття позовної заяви до розгляду, справа підлягає розглядові по суті. У разі необхідності розгляд справи може бути відкладено (стаття 77 ГПК), зокрема, з метою: одержання необхідних доказів чи обґрунтованого розрахунку стягуваної (оспорюваної) суми; надіслання відповідачеві чи іншим особам, які беруть участь у справі, копій позовних матеріалів.

Поряд з наведеним суд розглянув клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, мотивоване тим, що позивачем не було виконано вимог суду щодо надання для огляду в судовому засіданні оригіналів доданих до позовної заяви документів, та також відмовив в його задоволенні, оскільки відповідачем належним чином не обґрунтовано неможливості розгляду спору з урахуванням наявності в матеріалах справи копій відповідних документів.

До того ж суд залишив без задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, мотивоване тим, що позовна заява підписана представником позивача, на підтвердження повноважень якого надано довіреність № 3913-О від 25.10.2012 р., видану Головою Правління, повноваження якого не підтверджені правовстановлюючими документами.

Так, судом встановлено, що відповідно до Положення про правління Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ КБ «Приватбанк», оформленим протоколом № 23 від 18.03.2011 р., Голова Правління ПАТ КБ «Приватбанк» був наділений повноваженнями видавати довіреності (пп. «є» п. 4.2.).

Суд в тому числі розглянув та відхилив клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи, оскільки з урахуванням встановлених під час розгляду справи по суті обставин визнав його недостатньо обґрунтованим.

У судовому засіданні 23.11.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2011 р. відповідач (клієнт) звернувся до позивача (банк) із заявою про відкриття поточного рахунка та карткою зі зразками підписів і відбитка печатки.

За змістом вказаної заяви банк за наявності вільних грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту клієнта за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, про розмір якого банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua і разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування.

При цьому, відповідач вказаною заявою просив відкрити йому поточний рахунок № 3484 в гривні.

Підписавши цю заяву, відповідач приєднався і погодився з умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Зазначені «Умови та правила надання банківських послуг» розміщені в мережі Інтернет на сайті банку за посиланням https://privatbank.ua/terms/.

При цьому, в заяві зазначено, що «Умови та правила надання банківських послуг» актуалізуються не частіше 1 разу на місяць з обов'язковою публікацією на сайті банку до 25-го числа місяця, що передує змінам. Усі клієнти повинні в обов'язковому порядку виконувати вимоги цього документа й ознайомлюватись із внесеними змінами.

Оригінал вказаної заяви було оглянуто судом під час розгляду справи.

Як зазначає позивач, 17.02.2014 р. до нього звернувся відповідач із заявою, підписаною електронно-цифровим підписом в системі інтернет-клієнт-банк Приват24.

Відповідно до вказаної заяви зазначалось, що операції за заявкою здійснюються у відповідності з «Умовами та правилами надання банківських послуг» - розділ 3.1.1., 3.2.2. або окремо укладених з клієнтом договорів, що регулюють послуги «Гарантовані платежі». У випадку, якщо виконання даної заявки здійснюється з використанням наданих Приватбанком кредитних засобів, то дана заявка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку складають кредитно-заставний договір (застава відповідно до п. 3.2.2.4. Умов та правил надання банківських послуг.

Також, в заяві зазначається, що її підписанням ТОВ «Градбуд» приєднується та погоджується з умовами, викладеними в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, які розміщені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua.

Відповідно до пункту 3.2.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції, чинній на лютий 2014 року, було визначено, що Банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати Клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені, в заявці на договірне списання коштів (надали - гарантованій платіж або заявка), в обмін на зобов'язання Клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені цим Договором строки.

Відновлювана кредитна лінія (далі - «кредит») надається Банком для виконання Клієнтом платежів за заявками на договірне списання коштів з датою виконання в майбутньому за господарськими договорами, яка не перевищує терміну повернення кредиту, та може бути змінена або скасована Позичальником за згодою одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк «Приват24»), шляхом перерахування Банком кредитних коштів на рахунок 3648, з подальшим перерахуванням в дату виконання на поточний рахунок одержувачів, що вказаний в заявці.

Після видачі кредиту, подані Позичальником Банку заявки можуть бути відкликані Позичальником виключно при отриманні згоди на її відкликання від одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк «Приват24»). Будь-які суперечки між платником (Позичальником) та одержувачем грошових коштів, в тому числі ті, які виникли після видачі кредиту, вирішуються платником (Позичальником) з отримувачем самостійно без пред'явлення платником (Позичальником) до Банку вимоги про відкликання заявки про платіж.

Згідно з п. 3.2.2.2. «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції, чинній на лютий 2014 року, було визначено, що термін повернення кредиту зазначений в заявці. Згідно зі ст. 212, 651 Цивільного кодексу України (далі - «ЦКУ») у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбачених цим Договором, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов'язань, має право змінити умови цих Умов, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Клієнту письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У разі не погашення Клієнтом заборгованості за цими Умовами у строк, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов'язань, кінцевим терміном повернення кредиту є дата, зазначена в заявці.

Під датою виконання заявки Сторони погодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначеного у заявці Клієнта. Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці Клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання Клієнтом заявки до дати виконання заявки Клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш ніж 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці Клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується Клієнтом в дату надання в Банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів Клієнт за користування кредитом сплачує Банку відсотки в розмірі 28% річних від суми заборгованості. У разі не погашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом Клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Зазначені в цьому пункті термін може бути змінений згідно п.п. 3. 30.7.2., 2.3.2, 2.4.1цього Договору.

У разі, якщо в дату виконання заявки або після неї, у клієнта на поточному рахунку недостатньо власних коштів, а термін обов'язкового погашення по «кредитному ліміту на поточному рахунку», взаємини по якому регулюються розділом 3.2.2 цих «Умов і правил», становить більше 30 днів - Клієнт доручає Банку в односторонньому порядку проводити списання коштів на погашення заборгованості по кредиту за рахунок невикористаних коштів по «кредитному ліміту на розрахунковому рахунку», подальші взаємини за яким регулюються розділом 3.2.2 цих Умов та Правил.

Інші істотні умови кредитування наведені в заявці.

Пунктом 3.2.2.7.1. «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції, чинній на лютий 2014 року, було визначено, що Банк має право у разі зміни вартості кредитних ресурсів на ринку грошових ресурсів, зміни облікової ставки НБУ Банк має право за згодою Клієнта збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом, змінити періодичність порядку сплати платежів по кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, з 1 липня 2014 року позивачем було внесено зміни до «Умов та правил надання банківських послуг» якими, зокрема, було змінено відсоткову ставку за гарантованими платежами: з 28 % річних на 36 % річних, які нараховуються протягом 30 днів після дати виконання гарантованого платежу при відсутності власних коштів на рахунку на дату платежу; ставку при простроченні більше 31-го дня в 56 % залишено без змін.

Підставою для внесення вказаних змін визначено різкі зміни вартості ресурсів на міжбанківському ринку.

При цьому, до матеріалів справи надано виписку з системи «Приват24» щодо відповідача, відповідно до якої вбачається, що він був попереджений про такі зміни 05.06.2014 р.

Відповідно до п. 1.1.2.4. «Умов та правил надання банківських послуг» в редакції, чинній на лютий 2014 року, було визначено, що у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів Банку Клієнт має звернутися до Банку для розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком.

Як свідчать матеріали справи, за час спірних правовідносин відповідач не надавав до банку жодної письмової вимоги про незгоду з Умовами та Правилами.

Отже, відповідач надав згоду на встановлення змінюваної процентної ставки та подальшу її зміну.

При цьому, слід також враховувати, що в п. 1.1.6.4. актуалізованих «Умов та правил надання банківських послуг» встановлено, що зміни, внесені в Умови та правила діють з моменту їх публікації на сайті, але не пізніше підтвердження змін діями Клієнта щодо використання послуг Банку.

Відповідач у спірний період користувався послугами банку, а отже його слід вважати за будь-яких умов таким, що прийняв внесені зміни до Умов та правил надання банківських послуг.

Так, відповідно до пояснень позивача, за час взаємовідносин між сторонами відповідач звертався до нього, зокрема, з наступними заявками на гарантовані платежі:

- № 788 від 17.02.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 7525,90 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 994 від 02.10.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 1930, 00 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 995 від 02.10.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 2 323, 54 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 996 від 02.10.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 7957,44 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 997 від 02.10.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 2 957, 52 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 997 від 02.10.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 7957,44 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 998 від 02.10.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 12453,80 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 999 від 02.10.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 5324,34 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1000 від 02.10.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 8 982, 40 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1010 від 02.10.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 670, 76 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1011 від 02.10.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 4940, 00 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1012 від 02.10.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 4512, 00 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1037 від 29.12.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Інтергіпс», ) 6794,40 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1038 від 29.12.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Інтергіпс», ) 10010, 00 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1039 від 29.12.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Інтергіпс», ) 4416, 00 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1040 від 29.12.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Інтергіпс», ) 6624, 00 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1041 від 29.12.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Інтергіпс», ) 4416,00 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1042 від 29.12.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Інтергіпс», ) 9377,98 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1043 від 29.12.2014 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Інтергіпс», ) 11110, 01 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1046 від 15.01.2015 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 4555, 54 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1047 від 15.01.2015 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 11279,66 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1049 від 19.01.2015 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 5857,76 грн. в якості оплати за будівельні матеріали;

- № 1050 від 19.01.2015 р. про перерахування одержувачу (ТОВ «Будівельний двір», ) 4183,54 грн. в якості оплати за будівельні матеріали.

Вказані заявки містять запис про те, що їх підписано зі сторони ТОВ «Градбуд» електронно-цифровим підписом.

Як вбачається з наданих до матеріалів справи виписок по рахункам, позивач виконав вказані заявки, попередньо надавши відповідачу кошти в сумі 138634,13 грн., що підтверджується випискою по рахунку № 8933 [3484] за період з 17.02.2014 р. по 12.08.2015 р. та випискою по рахунку № 6554 за період з 17.02.2014 р. по 12.08.2015 р.

У свою чергу, відповідач повернув позивачу кредитні кошти лише частково: 22.10.2014 р. - 403, 93 грн., 23.10.2014 р. - 7364,72 грн., 13.11.2014 р. - 2 655,73 грн., 18.11.2014 р. - 3 231,64 грн., 20.11.2014 р. - 46 353,22 грн., 10.02.2015 р. - 32,09 грн., всього 60 041,33 грн., внаслідок чого за ним утворився борг в сумі - 78 592,80 грн.

Суд зазначає, що відповідні виписки по рахункам є належним доказом в підтвердження факту надання кредитних коштів та часткового погашення кредиту з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Відповідно до п. п. 1.10., 4.1. - 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року, (далі за текстом - Положення) операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. п. 5.1. - 5.5. Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Згідно з п. п. 5. 6, абз. 2 п. 5.8. Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

З огляду на зазначене, факт виконання позивачем заявок відповідача та відповідно надання позивачем відповідачу кредитних коштів та їх часткове повернення підтверджується належними та допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи.

Окрім заборгованості по кредиту, за відповідачем також утворився борг по процентам за користування кредитом - 24 012,16 грн.

02.08.2015 р. позивач направив відповідачу претензію від 20.07.2015 р. з вимогою про погашення заборгованості, проте зазначена претензія була залишена відповідачем без задоволення, з огляду на що позивач і вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Під час провадження у справі відповідач проти позову заперечив, вказуючи на те, що директор ТОВ «Градбуд» не підписував спірні заявки, як і не проставляв на них електронно-цифровий підпис.

При цьому, ні директор ТОВ «Градбуд» ОСОБА_4, ні його представники не представили суду доказів на спростування даних наявних в матеріалах справи виписок по рахункам, відносно того, що відповідач не отримував від позивача спірних кредитних коштів, а також не використовував їх для здійснення розрахунків по господарським операціям з придбання будівельних матеріалів у ТОВ «Інтергіпс», , та ТОВ «Будівельний двір», .

Також, не було представлено відповідачем і доказів звернення відповідача до позивача з приводу повернення коштів, які були зараховані позивачем відповідачу, якщо останній вважав, що надання коштів відбулось помилково.

З урахуванням зазначеного, суд, аналізуючи питання щодо виникнення у відповідача на підставі наведених вище заявок правовідносин з позивачем, звертає увагу на те, що незалежно від того, чи уповноваженою особою було складено відповідні заявки та подано (направлено) позивачу, подальші дії відповідача, зокрема, щодо погашення кредиту, засвідчують про схвалення відповідних правочинів.

Так, відповідно до п. 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Враховуючи зазначене, суд відхиляє доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву.

З урахуванням встановлених обставин, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. ч. 1-3, ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлене договором або не випливає із суті змішаного договору.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку про його змішану правову природу, а саме, про те, що договір містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частини 1 та 2 статті 1067 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 1072 Цивільного кодексу України та ч. 22.9. статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» банк повинен виконати розпорядження клієнта виключно в межах залишку грошей на рахунку платника.

Разом з цим, у відповідності до ч. 1 та 2 ст. 1069 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, норми чинного законодавства надають сторонам договору банківського рахунку можливість передбачити в ньому положення про надання банком клієнту овердрафту - короткострокового кредиту, який надається понад залишок грошових коштів на поточному рахунку клієнта в цьому банку в межах заздалегідь обумовленої суми шляхом дебетування його рахунка, що має місце у спірних правовідносинах, які склались між сторонами у справі з приводу виконання укладеного між ними договору. Отже, таке кредитування рахунка клієнта надає останньому можливість здійснювати платежі за умови відсутності або недостатність грошових коштів на його рахунку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.01.2015 р. у справі № 909/360/14.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Умовами спірного Договору було передбачено змінювану проценту ставку.

Відповідно до матеріалів справи, клієнт належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за договором, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість за кредитом - 78 592, 80 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 24 012, 16 грн., що підтверджується наданими позивачем доказами та відповідним розрахунком, який був перевірений судом та не спростований відповідачем.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки відповідач в обумовлені строки не погасив в повному обсязі заборгованість за Договором перед позивачем, відповідний борг, який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з нього в судовому порядку.

Що стосується заявлених позивачем позовних вимог про стягнення 25 656, 93 грн. пені, слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 Господарського кодексу України).

Поняттю «пеня» дано визначення ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Приписи даної статті також кореспондуються з положеннями ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Згідно з п. 3.2.2.10.1. «Умов та правил надання банківських послуг» в редакції, чинній на лютий 2014 року, було визначено, що у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.2.6.2, 3.2.2.9.1 - 3.2.2.9.3 цього Договору, термінів повернення кредиту , передбачених п.п. 3.2.2.2, 3.2.2.6.3, 3.2.2.6.16, 3.2.2.7.2 цього Договору, винагороди, передбаченого п.п. 3.2.2.6.5, 3.2.2.9.4-3.2.2.9.6 цього Договору, Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права, передбаченого п. 3.2.2.2 цього Договору, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі, зазначеному в Заявці, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до п. 3.2.2.10.4 «Умов та правил надання банківських послуг» в редакції, чинній на лютий 2014 року, було передбачено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.2.10.1 - 3.2.2.10.3 цього Договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 25 656, 93 грн., розрахунок якої є обґрунтованим та таким, що відповідає положенням Договору та приписам законодавства про порядок та строки нарахування, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов'язки перед позивачем, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Висновки, викладені в даному рішенні, відповідають правовій позиції Вищого господарського суду України в постанові від 04.08.2015 р. у справі № 910/27507/14.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

При цьому, позивачу має бути повернуто надміру сплачений судовий збір в сумі 641, 00 грн. зі спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Градбуд» (01133, місто Київ, вулиця Леоніда Первомайського, будинок 5-А; ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (49094, місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50, ) 78 592 (сімдесят вісім тисяч п'ятсот дев'яносто дві) грн. 80 коп. заборгованості за кредитом, 24 012 (двадцять чотири тисячі дванадцять) грн. 16 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 25 656 (двадцять п'ять тисяч шістсот п'ятдесят шість) грн. 93 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та 1 923 (одну тисячу дев'ятсот двадцять три) грн. 93 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (49094, місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50, ) зі спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 641 (шістсот сорок одну) грн. 31 коп., сплачений на підставі платіжного доручення № ІНВ93В13LІ від 13.08.2015 р., оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

4. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.11.2015 р.

Суддя В.С. Ломака