ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа №914/2515/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вих.№14/2-1349 від 23.10.2015 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2015 року (підписане 12.10.2015 року), cуддя Петрашко М.М.

у справі №914/2515/15

за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів

про стягнення 102 088 818,72 грн.

в с т а н о в и в :

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.10.2015 року по справі №914/2515/15 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про стягнення 102088818,72 грн., з яких: 59973864,70 грн. основний борг, 19868009,47 грн. пеня, 2234166,54 грн. 3% річних та 20012778,02 грн. інфляційні втрати.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи умови п.п.6.1, 11 додаткової угоди №11 від 22.12.2014 року до договору купівлі-продажу природного газу №13-259-ВТВ від 04.01.2013 року, суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобовязання щодо здійснення оплати відповідачем за поставлений йому природний газ не настав, з огляду на що визнав вимоги позивача безпідставними.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2015 року по справі №914/2515/15 та прийняти нове рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 102088818,72 грн. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не зясовано чи поширюється додаткова угода №11 від 22.12.2014 року до договору купівлі-продажу природного газу №13-259-ВТВ від 04.01.2013 року на правовідносини між сторонами, що виникли до укладення такої угоди. Поряд з тим, вказує на те, що порядок та умови проведення розрахунків за договором після укладення зазначеної додаткової угоди не змінились. Крім того, наголошує, що у випадку погодження сторонами умови про поширення дії додаткової угоди на правовідносини, що склались між сторонами до її укладення, така умова повинна б бути зазначена у самій додатковій угоді.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2015 року по справі №914/2515/15 та прийняти нове рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 102088818,72 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (вих.№Лв-8925-15 від 13.11.2015 року) та додаткових поясненнях (вих.№Лв-9387-15 від 30.11.2015 року). Зокрема, зазначав, що з урахуванням умов укладеної між сторонами додаткової угоди №11 від 22.12.2014 року, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється покупцем не пізніше 20.01.2016 року, оскільки договір купівлі-продажу природного газу №13-259-ВТВ від 04.01.2013 року в частині поставки газу діє до 31.12.2015 року, з огляду на що, вважає недоведеним факт неналежного виконання відповідачем умов договору, відтак вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04 січня 2013 року між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (в тексті договору продавець) та ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (в тексті договору покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-259-ВТВ, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1, продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з п.2.1 Договору продавець передає покупцеві з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року газ обсягом до 75780,000 тис. куб. м.

Пунктом 3.3 Договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки газу з урахуванням положень п.6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі (п.6.1 Договору).

22 грудня 2014 року між сторонами укладено додаткову угоду №11 до договору купівлі-продажу природного газу №13-259-ВТВ від 04.01.2013 року.

Відповідно до п.2.1 Договору (з урахуванням додаткової угоди №11 від 22.12.2014 року) продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року газ в обсязі 200557,875 тис. куб. м, у тому числі: у 2013 році 47591,411 тис. куб. м.; у 2014 році до 64188,641 тис. куб. м.; у 2015 році 88777,823 тис. куб. м.

У пункті 6.1 Договору (з урахуванням додаткової угоди №11 від 22.12.2014 року) сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки газу з урахуванням положень п.6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобовязаний сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п.11 Договору (з урахуванням додаткової угоди №11 від 22.12.2014 року) договір №13-259-ВТВ від 04.01.2013 року набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду з даним позовом про стягнення з ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» 102088818,72 грн., з яких: 59973864,70 грн. основного боргу, 19868009,47 грн. пені, нарахованої на підставі п.7.2 Договору, 2234166,54 грн. 3% річних та 20012778,02 грн. інфляційні втрати, що нараховані на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, а згідно з ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму (712 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що додатковою угодою №11 від 22.12.2014 року сторони погодили змінити умови договору №13-259-ВТВ від 04.01.2013 року та викласти пункти 1.1, 2.1, 6.1 та статтю 11 в нових редакціях.

Так згідно з п.6.1 Договору (в редакції додаткової угоди №11 від 22.12.2014 року) у будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, а пунктом 11 Договору (в редакції додаткової угоди №11 від 22.12.2014 року) сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Отже, сторони, уклавши додаткову угоду №11 від 22.12.2014 року до договору купівлі-продажу природного газу №13-259-ВТВ від 04.01.2013 року, змінили порядок та умови проведення розрахунків (п.6.1) за природний газ, поставлений відповідно до вказаного договору та строк дії Договору (п.11). З аналізу пунктів 3, 4 додаткової угоди №11 вбачається, що остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за вказаним договором здійснюється відповідачем не пізніше 20 січня 2016 року.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст.612 ЦК України).

Для застосування відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором, а саме: зобовязання щодо здійснення остаточного розрахунку за газ, необхідно, щоб сплата основної заборгованості була здійснена відповідачем поза межами порядку та умов проведення розрахунків, встановлених п.6.1 Договору (в редакції додаткової угоди №11 від 22.12.2014 року).

Враховуючи наведене вище та беручи до уваги умови договору з урахуванням укладеної між сторонами додаткової угоди №11 від 22.12.2014 року, колегія суддів вважає, що в даному випадку, відповідач не порушив зобовязання щодо оплати природного газу, а строк виконання такого зобовязання не настав, оскільки датою остаточного розрахунку за фактично використаний відповідачем природній газ є строк не пізніше 20.01.2016 року, з огляду на те, що договір поставки газу діє до 31.12.2015 року.

При цьому посилання скаржника на те, що додаткова угода №11 від 22.12.2014 року діє з моменту її підписання та не розповсюджується на правовідносини, які існували до моменту її укладення, колегія суддів до уваги не бере та вважає такі безпідставними, оскільки, зазначеною вище додатковою угодою статтю 11 Договору викладено в новій редакції: «договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення».

На момент звернення позивача до суду остаточний термін виконання зобовязання за договором №13-259-ВТВ від 04.01.2013 року не настав, відтак, вимога позивача про стягнення 102088818,72 грн. заборгованості за зазначеним договором є безпідставною.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем такі обставини не доведено.

З огляду на наведене вище, враховуючи умови укладеної між сторонами додаткової угоди №11 від 22.12.2014 року до договору купівлі-продажу природного газу №13-259-ВТВ від 04.01.2013 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк виконання відповідачем зобовязання щодо оплати природного газу за вказаним договором не настав, відтак, у позові ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» 102088818,72 грн., з яких: 59973864,70 грн. основного боргу за договором №13-259-ВТВ від 04.01.2013 року, 19868009,47 грн. пені, нарахованої на підставі п.7.2 зазначеного договору, 2234166,54 грн. 3% річних та 20012778,02 грн. інфляційні втрати, що нараховані на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

З огляду на наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2015 року по справі №914/2515/15 прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2015 року по справі №914/2515/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №914/2515/15 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 01.12.2015 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_4