ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.11.2015 Справа № 920/1730/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Комунального підприємства Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля», м. Білопілля, Білопільський район, Сумська область

про стягнення 359 246 грн. 29 коп.

Суддя Б.І. Лиховид

За участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-90 від 18.04.2014р.

від відповіда: ОСОБА_2, довіреність від 02.11.2015р.

у судовому засіданні брала участь секретар с/з ОСОБА_3

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь за прострочення виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань по виконанню умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/2646-ТЕ-29 від 28.12.2012р. суму втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів у розмірі 182 223 грн. 93 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 39 735 грн. 24 коп., пеню у розмірі 137 287 грн. 12 коп., всього 359 246 грн. 29 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 388 грн. 69 коп.

Представник позивача у даному судовому засіданні підтримує позовні вимоги повністю.

Представник відповідача у дане судове засідання подав відзив за № 808 від 27.11.2015р. на позовну заяву, в якому відповідач визнає позовні вимоги повністю та зазначає про відсутність вини підприємства у несвоєчасній сплаті заборгованості перед позивачем через поважні обставини, а також, враховуючи тяжке фінансове становище, просить суд зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 50%. Представник позивача заперечував проти зменшення розміру нарахованої пені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (позивач, продавець) та Комунальним підприємством Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» (відповідач, покупець) 28.12.2012р. був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/2646-ТЕ-29, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача у 2013 році природний газ, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах даного договору.

Пунктом 5.2 вказаного договору сторони визначили ціну за 1000 куб. м. газу.

Згідно п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Договір № 13/2646-ТЕ-29 від 28.12.2012 року підписаний повноважними представниками сторін, скріплений печатками сторін, відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 628 та 639 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання відповідно до договору № 13/2646-ТЕ-29 від 28.12.2012р. виконав, що підтверджується матеріалами справи. Факт поставки природного газу відповідачу підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи ОСОБА_1 приймання передачі природного газу від 31.03.2013р., від 28.02.2013р., від 31.03.2013р., від 30.04.2013р., від 24.01.2014р., підписаними повноважними представниками сторін та скріплених печатками сторін (а. с. 23-29).

Відповідач свої зобовязання за договором № 13/2646-ТЕ-29 від 28.12.2012р. виконав неналежним чином, а саме оплату за отриманий природний газ здійснив з простроченням, що не заперечується відповідачем, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача на свою користь пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбаченим цим Кодексом.

Аналогічна норма щодо виконання зобов`язань міститься в статті 526 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, за несвоєчасну оплату отриманого відповідачем природного газу, позивачем заявлені вимоги по стягненню з відповідача пені у розмірі 137 287 грн. 28 коп.

Відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату або несплату одержаного природного газу у вигляді стягнення пені передбачена п. 7.2 договору № 13/2646-ТЕ-29 від 28.12.2012р., згідно якого у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1 цього договору, він у безспірному порядку зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки, права позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачені умовами договору, пеня нараховані з урахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», тому позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 549-552 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що, у відповідності до ч. 1 п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Також відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи відсутність на момент розгляду справи заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті за спожитий природний газ, тяжке фінансове становище відповідача, поважність причин пропуску сплати ним сум за спожитий природний газ, а також те, що рішення суду по даній справі в подальшому може призвести до ще більшого ускладнення фінансового стану відповідача, невиплати ним до бюджетних фондів, враховуючи принципи добросовісності, розумності та справедливості, закріплені в ст. 3 Цивільного Кодексу України та, керуючись ст. 233 Господарського Кодексу України і ст. 551 Цивільного Кодексу України, суд, з урахуванням державного значення підприємства позивача, задовольняє клопотання відповідача частково та зменшує розмір заявленої позивачем до стягнення пені на 40%.

Крім того, за прострочення виконання грошових зобовязань по договору № 13/2646-ТЕ-29 від 28.12.2012р., позивач просить стягнути з відповідача 39 735 грн. 24 коп. 3% річних та 182 223 грн. 93 коп. втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних збитків визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача, а тому позивачу за рахунок відповідача відшкодовуються витрати по його сплаті.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» (41800, Сумська область, Білопільський район, м. Білопілля, вул. Леніна, буд. 87, код 37601105) на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 82 372 грн. 27 коп. пені, 39 735 грн. 24 коп. 3% річних, 182 223 грн. 93 коп. інфляційних збитків, 5 388 грн. 69 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01.12.2015р.

СУДДЯ Б.І. ЛИХОВИД