ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 р. Справа №917/1722/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи", бульвар Незалежності, 14, м.Бровари, Київська область,07400

до Агрофірми "Вересень", 39075, Полтавська область, Глобинський р-н., с.Погреби, вул.Жовтнева, 27

про стягнення 1 116 956,94грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

У судовому засіданні 08.12.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки №27/04-18 ВЕ-АФ 2010 від 27.04.2010р. у розмірі 1 116 956,94грн. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 24.11.2015р. суд залучив до участі у справі правонаступника товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Оболонь" - Агрофірму "Вересень"

Відповідач проти позову заперечує, з підстав, викладених у відзиві на позов від 08.12.2015р. вхід. №17819.

Крім того, позивач заявив клопотання про застосування строку позовної давності (вхід. №17819 від 08.12.2015р.).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

27.04.2010 року між ТОВ «Волари Експорт» (покупець) та ТОВ «Агрофірма «Оболонь» (продавець) був укладений Договір поставки № 27/04-18 ВЕ-АФ 2010 (Договір).

На підставі п. З цього Договору, продавець зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити товар згідно умов Договору поставки і додатків до цього Договору.

Згідно п. 4 Договору поставки, товаром є зернова група урожаю 2011 року, в кількості, згідно додатків до Договору поставки +/- 5% по заліковій вазі.

Відповідно до п. б Договору поставки, ціна товару визначається в момент фактичної поставки продукції згідно додатків до даного договору і дійсна протягом строку поставки, вказаного у кожному додатку. Загальна сума договору становить 1 904 456,94 грн. (один мільйон дев'ятсот чотири тисячі чотириста п'ятдесят шість гривень дев'яносто чотири копійки) в т.ч. ПДВ - 317 409,49 грн. (триста сімнадцять тисяч чотириста дев'ять гривень сорок дев'ять копійок).

У відповідності з п. 4 додатку № 1 від 10.02.2011р. до Договору поставки, терміном поставки даної партії є 15.02.2011 року включно.

У відповідності з п. 4 додатку № 1 від 12.04.2011р. до Договору поставки, терміном поставки даної партії є 22.04.2011 року включно.

Як зазначає позивач у позові, ТОВ «Волари Експорт» виконав свої грошові зобов'язання за Договором поставки на суму 787 500 грн.., що підтверджується випискою від 15.02.2011 року з банківського рахунку ТОВ «Волари Експорт» № 6401, відкритого в ПАТ «Альфа-Банк»

При цьому, не зважаючи на виконання зобов'язань з боку ТОВ «Волари Експорт», ТОВ «Агрофірма «Оболонь» поставку товару в порядку, передбаченому п. 8 Договору поставки, не здійснив.

В підтвердження заборгованості, позивач посилається на ОСОБА_1 звірки взаємних розрахунків станом на 31.08.2013р. між Агрофірмою "Вересень" та ТОВ "Волари Експорт" на суму 1 682 634,56грн.

26.12.2014 року між ТОВ «Волари Експорт» (Клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (Фактор) був укладений Договір факторингу № 04 (Договір факторингу).

Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов'язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до Боржника за Основним договором в розмірі та на умовах, передбачених цим Договором.

Опис, характеристика, обсяг та розмір Прав вимоги до Боржника за основним договором, що відступаються відповідно до умов цього договору зазначені в Додатку №1 до цього договору (п.2.2 Договору факторингу).

Так, згідно Додатку 1 до Договору факторингу № 04 від 26.12.2014 року, в порядку та на умовах, визначених Договором Фактору відступаються наступні права вимоги:

1. Права вимоги за Договором поставки № 27/04-18 ВЕ-АФ 2010 від 27.04.2010 року (надалі - Основний договір), укладений між Клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Оболонь», а саме: право вимоги повернення авансового платежу в сумі 1116 956, 94 грн., право вимоги сплати неустойки (пені, штрафів) у випадку невиконання чи неналежного виконання Боржником зобов'язань за основним договором; інші, крім зазначених вище, права грошової вимоги, строк платежу за якими настав (наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога) на підставі Основного договору; інші будь-які Права вимоги до Боржника за Основним договором, що існують на момент укладення цього Договору та /або виникнуть в майбутньому відповідно до умов Основного договору.

1.2. Перелік договорів, що свідчать про Права вимоги: Договір поставки № 27/04-18 ВЕ-АФ 2010 від 27.04.2010 року. Додаток № 1 від 10.02.2011 року до договору поставки № 27/04-18 ВЕ-АФ 2010 від 27.10.2010 року. Додаток № 1 від 12.04.2011 року до договору поставки № 27/04-12 ВЕ-АФ 2010 від 27.10.2010 року.

Відповідно до п. 3.1. Договору факторингу, загальна сума Прав грошової вимоги, що відступаються відповідно до умов даного Договору становить : 1 116 956,94 грн.

На виконання умов Договору факторингу 1, в тому числі вимог п. 4.4.1., між Фактором та Клієнтом підписано Додаток 2 до Договору факторингу 04 від 26.12.2014 року та акт прийому-передачі від 26.12.2014 року, згідно яких Клієнт передав, а Позивач прийняв оригінали документів, а саме, Договір поставки № 27/04-18 ВЕ-АФ 2010 від 27.04.2010 року, Додаткову угоду від 14.04.2011 року до Договору поставки № 27/04-18 ВЕ-АФ 2010 від 27.04.2010 року, Додаток № 1 від 10 лютого 2011 року до договору поставки № 27/04-18 ВЕ-АФ 2010 від 27.04.2010 року, Додаток № 1 від 12.04.2011 року до договору поставки № 27/04-18 ВЕ-АФ 2010 від 27.04.2010 року.

За вих. №01101-03 від 05.01.2015 року ТОВ «Волари-Експорт» направило відповідачу лист з повідомленням про укладення з ТОВ "Кредитні ініціативи" Договору факторингу, згідно якого ТОВ "Кредитні ініціативи" відступлено права вимоги за Договором поставки №27/14-18 ВЕ-АФ 2010 від 27.04.2010р., в тому числі повернення авансового платежу в сумі 1116 956,94 грн., сплати неустойки (пені, штрафів) тощо.

Суму у розмірі 1 116 956,94грн. відповідач не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення 116 956,94грн.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як випливає з Договору, між первісним кредитором (ТОВ «Волари Експорт») та відповідачем виникли правовідносини, що випливають з договору поставки.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно зі ст. 655 ЦК України одна сторона - продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ст. 693 ЦК України)

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до п.1 ч.І ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.ст. 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.І ст. 516 ЦК України).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу було направлено рекомендованим листом з повідомленням лист №01/01-03 від 05.01.2015 року, яким ТОВ «Волари-Експорт» повідомило відповідача про укладення Договору факторингу з позивачем, згідно якого останньому відступлено права вимоги за Договором поставки, в тому числі повернення авансового платежу в сумі 1116 956,94 грн., сплати неустойки (пені, штрафів) тощо.

Таким чином, враховуючи вказане, у позивача існують всі підстави для звернення до суду за захистом своїх прав та стягнення заборгованості за Договором поставки №27/04-18 ВЕ-АФ 2010 від 27.04.2010р.

Під час судового розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання щодо пропуску позивачем строку позовної давності щодо стягнення 1 116 956,94грн.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок ( ст. 253 ЦК).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, строк поставки товару до 15.02.2011р., та до 22.04.2011р., дана позовна заява надіслана до суду 07.08.2015р., що підтверджується поштовим штемпелем на конверті. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, доказів поважності пропуску цього строку позивачем суду не надано і про наявність таких обстави позивачем суду не заявлено.

Посилання позивача на переривання строку позовної давності з посиланням на ОСОБА_1 звірки взаємних розрахунків станом на 31.08.2013р. між Агрофірмою "Вересень" та ТОВ "Волари Експорт" на суму 1 682 634,56грн. є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до п. 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

- письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Суд зазначає , що чинним законодавством акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку, а у розумінні ст.ст.9,10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами договором, накладними, рахунками.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.2.4 Наказу Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р. "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи повинні мати такі обов"язкові реквізити - найменування підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, посада і прізвища/е осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий та електронний підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу. Вільні рядки в первинних документах підлягають обов'язковому прокреслюванню (п.2.11 Наказу).

В матеріалах справи є акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.08.2013р. між Агрофірмою "Вересень" та ТОВ "Волари Експорт" на суму 1 682 634,56грн., у якому відсутні обов"язкові реквізити - місце складанні акту та посада, прізвище та ініціали осіб, які підписали даний акт, що не дає змогу встановити повноваження тих осіб на його підписання, який відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України не приймається до уваги судом як належний доказ переривання строку позовної давності.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вище викладене та заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 116 956,94грн. не підлягають задоволенню як такі, що пред'явлені за межами, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України, спеціального строку позовної давності.

Судові витрати у відповідності до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено: 09.12.2015р.

Суддя Кльопов І.Г.