ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015 Справа №917/566/15

м. Полтава

Суддя Пушко І.І., розглянувши матеріали

за позовом Приватного підприємства «АМАРАНТ-АГРО», 37264, Полтавська область, Лохвицький район, с. Вирішальне, вул. 50-річчя ОСОБА_1, 1

до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Дніпро», 01601, м. Київ, вул. Мечникова, 3

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛУКСОР-УТР», 37022, Полтавська область, Лохвицький район, с. Юсківці, вул. Лучанська, 1 Б;

2) Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, пр.-т ОСОБА_4, 59 а, оф. 35, м. Дніпропетровськ, 49000.

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: не зявився;

Від третьої особи: 1 ОСОБА_5, довіреність від 29.06.2015 року № 29/06-15-01;

2 - не зявився.

Суть справи: Розглядається позовна заява про визнання виконавчого напису №119 від 30.01.2015 року, вчиненого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 таким, що не підлягає виконанню.

Позивач зазначає, що даний виконавчий напис вчинений з порушенням норм законів: «Про Іпотеку», «Про нотаріат», та з порушенням норм Порядку № 296/5 Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 21.02.2012 в редакції від 26.12.2012, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України за № 282/20595.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається, що за період дії кредитного договору №230410-КЛВ від 23.04.2010 року позивач не одержував від відповідача повідомлення-письмової вимоги про усунення порушень в порядку та згідно вимог, передбачених п.2.3 глави 16 Порядку № 296/5 Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 21.02.2012 року, а також нормами ст.35 Закону України «Про іпотеку». Також позивач стверджує, що на момент вчинення виконавчого напису ПАТ «ОСОБА_2 Дніпро» подано позов до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська щодо стягнення цієї ж заборгованості в звязку з чим відкрите провадження у справі № 201/14097/14-ц, тому вимога про безспірність заборгованості боржника при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не дотримана.

В клопотанні від 01.12.2015 року (том 2 а.с. 160-161) позивач просить залучити до матеріалів справи ухвали та рішення судів в підтвердження наявності спору на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису щодо заборгованості між сторонами по справі, заявив про проведення судового засідання 01.12.2015 року без участі представника в звязку із його зайнятістю в іншому судовому процесі.

Відповідач в засідання не зявився, про його час та місце повідомлений належним чином, у заяві від 26.11.2015 року (том 2 а.с. 134) просить суд слухати справу без участі представника та повідомляє, що заперечує проти позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

У відзиві на позов (том 1 а.с. 85-88) відповідач обґрунтовує свої заперечення посилаючись, зокрема, на те, що 08.08.2014 року, банком, на виконання вимог ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на адресу ПП «Амарант-АГРО» було направлено письмову вимогу № 6/21-5771-БТ від 06.08.2014 року, яка була отримана ним 18.08.2014 року, що підтверджується повідомлення про вручення, на якому стоїть печатка ПП «Амарант-АГРО», тому відповідач переконаний, що зазначене спростовує завідомо неправдиві доводи позивача про неотримання вимоги; що будь-яких заперечень, чи хоча б відповіді на вимогу ПП «Амарант-АГРО» не надав, що, на думку відповідача, свідчить про виникнення у банку права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також відповідач стверджує, що згідно приписів законодавства нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

У відзиві відповідач також зазначив, що у розгляді цивільної справи № 201/14097/14-ц, провадження у якій відкрито лише 30.10.2014 року (після отримання вимоги банку і її мовчазного не виконання), предметом спору є стягнення заборгованості за Кредитним договором у зв'язку з мовчазним невиконанням ТОВ «ЛУКСОР-УТР» своїх зобов'язань за кредитним договором. Будь-яких заперечень щодо розміру заборгованості у даній справі ТОВ «ЛУКСОР-УТР» на час вчинення оскаржуваних написів не висловлювало, а отже спору щодо розміру заборгованості на момент вчинення напису не було, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Ухвалою від 19.03.2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛУКСОР-УТР» та Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

Від третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУКСОР-УТР» надійшли письмові пояснення (том 1 а.с. 115), в яких повідомляється про невизнання розміру заборгованості за кредитним договором № 230410-КЛВ в звязку з відсутністю на момент вчинення виконавчого напису простроченої заборгованості по кредиту, невірним розрахунком процентів, різними цифрами боргу, що вказуються представниками банку на одну й ту саму дату. У відзиві на позов (том 2 а.с. 137-139) третя особа звертає увагу суду на те, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала справа №201/14097/14-ц за позовом ПАТ «ОСОБА_2 Дніпро» про стягнення з ТОВ «Луксор-УТР» заборгованості за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010 року, тобто за тим же кредитним договором, за яким пропонується звернення стягнення оскаржуваним виконавчим написом. Також наголошується на тому, що ТОВ «Луксор-УТР» не визнає та ніколи не визнавало, в тому числі на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису, нараховану ПАТ «ОСОБА_2 Дніпро» суму боргу за цим кредитним договором. Крім цього, третя особа посилається, що факт наявності спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором № 230410-КЛВ від 23.04.2010 року встановлений рішеннями судів по аналогічних справах і в силу ст. 35 ГПК України не потребує доказування.

Від третьої особи - Приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 надійшли письмові заперечення проти позову (том 2 а.с. 113-115), в яких нотаріус зазначив, що виконавчий напис вчинений з додержанням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку №296/5 «Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», а саме: для вчинення виконавчого напису, уповноваженим представником ПАТ «ОСОБА_2 ДНІПРО» нотаріусу була подана заява, в якій відповідно до п. 2.1 гл. 16 Розділу II Порядку були зазначені: відомості про найменування і місце реєстрації боржника; номери рахунків у банках, код за ЄДРПОУ; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню. А також інформація про те, що «судові спори між Стягувачем та Заставодавцем на час подання цієї заяви відсутні».

Нотаріус також зазначив, що при вчиненні виконавчого напису були додержані вимоги Порядку, щодо змісту виконавчого напису передбаченого п. 4 гл. 16 Розділу II: дата (рік, місяць, число) вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та місцезнаходження Стягувача; найменування та місцезнаходження Боржника, номери рахунків в установах банків; строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, проценти, що належать до стягнення; розмір плати, сплачуваної Стягувачем, яка підлягає стягненню з Боржника; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано; дату набрання чинності виконавчим написом; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання; підпис нотаріуса, скріплений печаткою.

Нотаріус вважає, що безспірність заборгованості ним була встановлена, виконавчий напис повністю відповідає вимогам законодавства України, а позовна заява не підлягає задоволенню.

Ухвалою від 28.05.2015 року суд задовольнив клопотання Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Дніпро» про передачу справи за підсудністю, справа направлена до господарського суду м. Києва. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 року у справі № 917/566/15 зазначена ухвала скасована, постановою Вищого господарського суду України від 29.09.2015 року ухвала апеляційної інстанції була залишена без змін, а справа направлена на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Відповідно до 2.3.43 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року № 30 (з наступними змінами), повторний автоматизований розподіл справи не здійснювався, а справа № 917/566/15 призначена судом до розгляду у складі судді Пушка І.І.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що 12.11.2015 року суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, явка представників сторін в засідання 01.12.2015 року не була визнана обовязковою і їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, а також те, що необхідних доказів для вирішення справи в матеріалах справи достатньо, беручи до уваги клопотання сторін про розгляд справи без участі їх представників, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності зазначених представників за наявними у справі матеріалами.

Резолютивна частина рішення оголошена згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України 01.12.2015 року.

Повне рішення складено та підписано 03.12.2015 року.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

23.04.2010 року між ПАТ «ОСОБА_2 Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АМАРАНТ» (18.12.2014 року ТОВ «Амарант» змінило назву на ТОВ «Луксор-УТР») укладено кредитний договір № 230410-КЛВ (том 1 а.с. 21-29), за умовами якого банк відкрив позичальнику мультивалютну невідновлювальну кредитну лінію, строковий кредит з лімітом у сумі 12253600,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит у строки встановлені графіком, але не пізніше 01.04.2016 року та сплатити проценти за користування наданим кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор-УТР» за вказаним кредитним договором між Приватним підприємством «Амарант-Агро» та ПАТ «ОСОБА_2 Дніпро» укладено договір застави №131211-3/1 від 13.12.2011 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6

05.02.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_7 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №46405779 (том а.с. 13-18) щодо виконання виконавчого напису №119, виданого 30.01.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Виконавчим написом № 119 від 30.01.2015 року (том 1 а.с. 19-20, том 2 а.с. 116-зворот) приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, запропоновано звернути стягнення на належне ПП «АМАРАНТ-АГРО» рухоме майно, в кількості 25 об'єктів, яке є предметом договору застави №131211-3/1 від 13.12.2011 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010 року, строк виконання зобовязань настав достроково згідно п.п. 3.2. п. 3 зазначеного договору застави. За рахунок коштів, отриманих від реалізації переліченого у виконавчому написі № 119 від 30.01.2015 року рухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «ОСОБА_2 Дніпро» у розмірі, що станом на 04.08.2014 року становить 12 398 552,21 дол. США, з яких: 12 253 524,19 дол. США заборгованість за сумою кредиту; 145 028,02 дол. США заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом.

При розгляді справи по суті суд приймає до уваги наступне.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

У разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст. 589 ЦК України).

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 590 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Вчинення нотаріусами виконавчих написів на борговому документі є одним із передбачених Цивільним кодексом України способів захисту цивільних прав. Підстави і порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів встановлені нормами Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року (з наступними змінами), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, з врахуванням викладеного, нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Згідно пояснень приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, викладених у запереченнях проти позову від 06.11.2015 року (том 2 а.с. 113-115) для вчинення виконавчого напису, уповноваженим представником ПАТ «ОСОБА_2 ДНІПРО» була подана заява, в якій відповідно до п. 2.1 гл. 16 Розділу II Порядку були зазначені: відомості про найменування і місце реєстрації боржника; номери рахунків у банках, код за ЄДРПОУ; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню. А також інформація про те, що «судові спори між Стягувачем та Заставодавцем на час подання цієї заяви відсутні».

Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Виходячи зі змісту вказаної статті, при вирішенні спорів, предметом яких є встановлення законності вчинення виконавчого напису нотаріусом шляхом звернення стягнення на майно, принциповим вважається встановлення судом факту безспірності заборгованості.

Недотримання цих правил є перешкодою для вчинення виконавчого напису на договорі застави.

Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

За частиною 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 336 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 N 578/5), первинні документи і додатки до них, що фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах (касові, банківські документи, ордери, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, наряди на роботу, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, рахунки-фактури, авансові звіти тощо).

У відповідності до з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Безспірною є заборгованість, яка визнана боржником чи підтверджена судовим рішенням або виконавчим документом та виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за які вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність.

Судом встановлено, що 30.10.2014 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська було відкрито провадження у цивільній справі № 201/14097/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Дніпро» до ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор -УТР», Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор-Агро», Товариства з обмеженою відповідальністю «Едвєйс» про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № 230410-КЛВ від 23.04.2010 року, договором поруки № 230410-П/1 від 23.04.2010 року, Договором поруки № 230410-П/2 від 23.04.2010 року, договором поруки №150813-П/Е від 15.08.2013 року.

Про вказаний факт відповідачем не було повідомлено нотаріусу при зверненні та наданні пакету документів для вчинення виконавчого напису, що підтверджується заявою ПАТ «ОСОБА_2 Дніпро» (вх.№13/02-20 від 30.01.2015 року) про вчинення виконавчого напису.

Рішенням від 29.04.2015 року позовні вимоги у цивільній справі № 201/14097/14-ц задоволені.

За змістом ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішеннями господарського суду Полтавської області у справах №917/282/15, 917/461/15, 917/683/15, які набрали законної сили, вимоги позивачів до ПАТ «ОСОБА_2 Дніпро», яке є відповідачем у даних справах задоволено - виконавчі написи визнані такими, що не підлягають виконанню. У вказаних рішеннях судами встановлено факт існування спору між ПАТ «ОСОБА_2 Дніпро» та ТОВ «Луксор-УТР» щодо розміру заборгованості за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010 року, який був предметом розгляду в межах цивільної справи №201/14097/14-ц, що розглядався Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

Таким чином, існування спору в суді щодо розміру заборгованості за кредитним договором № 230410-КЛВ від 23.04.2010 року, на час вчинення виконавчого напису 30.01.2015 року спростовує факт безспірності заборгованості боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-141цс14.

При цьому судом приймається до уваги, що договір застави № 131211-3/1 від 13.12.2011 року, на виконання якого був вчинений оспорюваний виконавчий напис, є забезпечувальним зобовязанням, яке має похідний характер від основного зобовязання, яке виникло на підставі кредитного договору № 230410-КЛВ від 23.04.2010 року.

Тому наявність судового спору між кредитором та боржником на момент вчинення виконавчого напису виключало можливість звернення стягнення на предмет договору застави, яким забезпечувалося виконання основного зобовязання.

З огляду на наведене, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив норми статті 88 Закону України «Про нотаріат», пункту 284 Інструкції та підпункту Б частини 2 пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Заперечення відповідача щодо неможливості суду надавати оцінку порушенням приватним нотаріусом порядку вчинення нотаріальних дій при відсутності доведення наявності заборгованості перед відповідачем за кредитним договором, є необґрунтованими, оскільки причиною виникнення спору між сторонами є не скарга на дії нотаріуса щодо вчинення виконавчих написів, а безпідставна з правової точки зору (без ознак безспірності стягнення) видача виконавчого напису без наявності для цього правових підстав у звязку з наявністю спору про право на момент їх вчинення, а також невжиття відповідачем заходів щодо належного пред'явлення відповідних документів.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що нотаріусом було вчинено оспорюваний виконавчий напис з порушенням вищевказаних норм законодавства, що не спростовано належними доказами.

Внаслідок таких порушень були порушені права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду з даним позовом. При цьому зазначене вказує на відсутність у виконавчого напису нотаріуса сили виконавчого документу, через що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає примусовому виконанню.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням судового збору на відповідача в порядку ч. 2 ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 44, 49 (ч. 2), 82-85, ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати виконавчий напис №119 від 30 січня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 таким, що не підлягає виконанню.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Дніпро», вул. Мечникова, 3, м. Київ, 01601, , на користь Приватного підприємства «АМАРАНТ-АГРО», 37264, Полтавська область, Лохвицький район, с. Вирішальне, вул. 50-річчя ОСОБА_1, 1, - 1218,00 грн. судового збору.

4. Видати наказ при набранні рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.12.2015 року.

Суддя І.І.ПУШКО

Примітка: Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене в порядку, визначеному ст. 93 ГПК України.