ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015 Справа № 917/2129/15

за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго", вул. Чкалова, 17, м. Лубни, Полтавська обл., 37500

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 37400

про стягнення 4 891,54 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача : не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися.

26.11.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 4 891,54 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладених між сторонами 19.03.2013 р. та 23.12.2013 р. Договорів № 335 купівлі-продажу теплової енергії, з яких : 1 412,20 грн. основний борг за період з жовтня 2013 року по квітень 2015 року включно з урахуванням часткових оплат, 1 412,20 грн. пеня, 2 007,44 грн. інфляційні втрати, 59,70 грн. три проценти річних.

Сторони представництво у судове засідання не забезпечили, їх явка в судове засідання судом обов'язковою не визнавалась. Відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать матеріали справи.

Позивач надіслав суду клопотання № 1-17/2864 від 25.11.2015 р. (вх. № 17177 від 26.11.2015 р.), згідно якого прохає суд розглянути справу за відсутності представника позивача.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Позивач надав суду заяви про зменшення розміру позовних вимог № 1-17/2720 від 09.11.2015 р. (вх. № 16308 від 10.11.2015 р.) та № 1-17/2842 від 09.11.2015 р. (вх. № 16308 від 10.11.2015 р.), відповідно до яких повідомляє суд про сплату відповідачем основного боргу у розмірі 1 412,20 грн. та 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору, і просить суд стягнути на його користь з відповідача 2 007,44 грн. інфляційних втрат та 59,70 грн. три процентів річних.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач в праві до прийняття рішення по справі, зокрема, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд приймає дані заяви до розгляду в даному позовному провадженні як такі, що подані відповідно до чинних процесуальних норм. Спір розглядається в межах предмету спору в редакції наведених заяв № 1-17/2720 від 09.11.2015 р. (вх. № 16308 від 10.11.2015 р.) та № 1-17/2842 від 09.11.2015 р. (вх. № 16308 від 10.11.2015 р.).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача (у судовому засіданні 27.10.2015 р.), оцінивши надані докази, суд,

встановив :

19.03.2013 р. між Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (теплопостачальна організація) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (споживач) було укладено договір № 335 про постачання теплової енергії у вигляді гарячої води (далі - Договір № 335 від 19.03.2013 р., а.с. 8-11).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- кількість спожитої енергії визначається на межі балансової належності тепломереж Теплопостачальної організації та Споживача за показниками приладів комерційного обліку теплової енергії (п. 3.1 Договору № 335 від 19.03.2013 р.);

- розрахунки за теплову енергію, що споживається, здійснюються на межі продажу, що є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до Договору на підставі показань приладів обліку, або договірного теплового навантаження, згідно з діючими тарифами, затвердженими уповноваженими органами (п.4.1 Договору № 335 від 19.03.2013 р.);

- договір набуває чинності з дати його підписання, поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 12.10.2012 року і діє в частині поставки теплової енергії до 31.12.2014 р., а в частині проведення розрахунків за теплову енергію - до їх повного здійснення. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії, одна із сторін письмово не повідомить іншу сторону, про припинення його дії (п.9.1 та п.9.2 Договору № 335 від 19.03.2013 р.).

26.12.2013 року між Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (теплопостачальна організація) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (споживач) було укладено договір № 335 купівлі - продажу теплової енергії (далі - Договір № 335 від 26.12.2013 р., а.с. 13-16).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- кількість спожитої енергії визначається на межі балансової належності тепломереж Теплопостачальної організації та Споживача за показниками приладів комерційного обліку теплової енергії (п. 3.1 Договору № 335 від 26.12.2013 р.);

- розрахунки за теплову енергію, що споживається, здійснюються на межі продажу, що є (межею балансової належності (відповідальності), відповідно до Договору на підставі показань приладів комерційного обліку, або розрахункових навантажень, визначених в Додатках до Договору, згідне діючими тарифами (цінами), затвердженими уповноваженими органами (п.4.1 Договору № 335 від 26.12.2013 р.);

- порядок розрахунків за поставлену теплову енергію визначається умовами Додатку 3 , Договору (п.4.5 Договору № 335 від 26.12.2013 р.);

- договір набуває чинності з дати його підписання, поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.01.2014 р. і діє в частині поставки теплової енергії до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків за теплову енергію - до їх повного здійснення. Пунктом 9.2 Договору передбачено, що він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії, одна із сторін письмово не повідомить іншу сторону, про припинення його дії (п.9.1 та п. 9.2 Договору № 335 від 26.12.2013 р.);

До Договорів № 335 від 19.03.2013 р. та № 335 від 26.12.2013 р. сторонами було складено (підписано та скріплено ї печатками), зокрема, наступні додатки до Договорів :

- Додаток № 1 "Обсяги постачання теплової енергії споживачу" (копії наявні у матеріалах справи);

- Додаток № 3 "Порядок розрахунків за теплову енергію" (а.с 12 та а.с. 17, зі зворотного боку), в яких сторони узгодили, зокрема, наступне : "оплата вартості теплової енергії за розрахунковий період здійснюється виключно у грошовій формі. Остаточні розрахунки без приладів обліку, якщо обсяг спожитої теплової енергії перевищує сплачений розрахунковий обсяг, вартість такого перевищення сплачується Споживачем не пізніше 10-го числа періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до рахунку, наданого Тепловою організацією (п.5.2 Додатку № 3).

Теплопостачальною організацією за період з жовтня 2013 р. по квітень 2015 р. (включно) було виконано договірні зобов'язання з надання послуг по постачанню споживачу теплової енергії у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення на загальну суму 9 062,79 грн..

Позивачем в дотримання умов Договорів було пред'явлено відповідачеві рахунки на оплату отриманої теплової енергії, а саме : № 335033-06/1013 від 31.10.2013 р. за жовтень 2013 р. № 335033-06/1113 від 30.11.2013 р. за листопад 2013 р., № 335033-06/1213 від 31.12.2013 р. за грудень 2013 р., № 335033-06/0114 від 31.01.2014 р. за січень 2014 р., № 335033-06/0214 від 28.02.2014 р. за лютий 2014 р., № 335033-06/0314 від 31.03.2014 р. за березень 2014 р., № 335033-06/0414 від 30.04.2014 р. за квітень 2014 р., № 335033-06/0514 від 20.05.2014 р. за травень 2014 р., № 335033-06/1014 від 31.10.2014 р. за жовтень 2014 р., № 335033-06/1114 від 30.11.2014 р. за листопад 2014 р., № 335033-06/1214 від 31.12.2014 р. за грудень 2014 р., № 335033-06/0115 від 31.01.2015 р. за січень 2015 р., № 335033-06/0215 від 28.02.2014 р. за лютий 2015 р., № 335033-06/0315 від 31.03.2015 р. за березень 2015 р. та № 335033-06/0415 від 30.04.2015 р. за квітень 2015 р. (копії наявні у матеріалах справи, а.с. 19-26).

Отримання відповідачем від позивача теплової енергії на загальну суму 9 062,79 грн. зафіксовано у актах приймання-передачі теплової енергії за період з жовтня 2013 р. по квітень 2015 р. (включно) , що підписані представниками сторін (копії наявні у матеріалах справи, а.с 27-40).

За даними позивача в порушення умов Договорів відповідачем проведено оплату вартості спожитої теплової енергії з порушенням встановлених у Договорі строків, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами проводилась звірка взаєморозрахунків та було складено належним чином оформлений акт звірки, який підписаний представниками сторін та скріплений печаткою позивача. Згідно даного акту станом на 30.04.2015 р. за відповідачем рахувалася заборгованість, яка виникла на підставі Договорів у розмірі 1 412,20 грн. (а.с. 41).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом (з урахуванням прийнятих судом до розгляду в даному позовному провадженні заяв про зменшення позовних вимог № 1-17/2720 від 09.11.2015 р. (вх. № 16308 від 10.11.2015 р.) та № 1-17/2842 від 09.11.2015 р. (вх. № 16308 від 10.11.2015 р.) про стягнення з відповідача 2 007,44 грн. інфляційних втрат та 59,70 грн. три процентів річних.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Крім того, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація - п. 2 ст. 604 Цивільного кодексу України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеними Договорами. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за Договорами та приписів ст. 903 Цивільного кодексу України надані позивачем послуги оплатив з порушенням визначених Договорами строків, що підтверджується матеріалами справи. Дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 11.11.2013 р. по 31.08.2015 р. у розмірі 2 007,44 грн. та 3 % річних за період з 11.11.2013 р. по 31.08.2015 р. у розмірі 59,70 грн., суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 59,70 грн. 3% річних та 2 007,44 грн. інфляційних втрат підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 43, ст. 49, ст. 75, ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (вул. Чкалова, 17, м. Лубни, Полтавська обл., 37500), ідентифікаційний код юридичної особи 05541083, п/р 1471 в ФПОУ АТ "Ощадбанк" м. Полтава, МФО 331462 - 59,70 грн. 3% річних та 2 007,44 грн. інфляційних втрат.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.11.2015 р..

Суддя О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.