ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа № 914/2597/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Львівський локомотиворемонтний завод, м. Львів №2468 від 17.09.2015 року

на рішення господарського суду Львівської області від 27.08.2015 року

у справі № 914/2597/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ТКФ Схід-Постач, м. Луганськ

до відповідача: ОСОБА_2 акціонерного товариства Львівський локомотиворемонтний завод, м. Львів

про: стягнення 62745,32 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3- представник на підставі довіреності б/н від 17.07.2015 року;

від відповідача: не зявився;

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 27.08.2015 року у справі № 914/2597/15 (суддя Щигельська О.І.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ТКФ Схід-Постач, до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Львівський локомотиворемонтний завод, про стягнення 62745,32 грн. задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 акціонерного товариства Львівський локомотиворемонтний завод, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТКФ Схід-Постач, - 34059,20 грн. основного боргу, 2606,23 грн.- 3% річних, 20026,81 грн.- індексу інфляції та 1827,00 грн. судового збору, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 27.08.2015 року у справі №914/2597/15, відповідач Приватне акціонерне товариство Львівський локомотиворемонтний завод подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається про те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв як належний доказ поставки позивачем товарно-транспортну накладну № 1 від 01.11.2012 року та довіреність № 1789 від 01.11.2012 року, оскільки, на думку апелянта, підпис на зазначеній вище довіреності, якою уповноважено ОСОБА_4 на отримання від ТОВ ,,ТКФ ,,Схід-постач цінностей, не відповідає дійсному підпису Голови Правління ПрАТ ,,Львівський ЛРЗ ОСОБА_5. Також апелянт зазначає про те, що у звязку із відхиленням клопотання про відкладення розгляду справи, останнього було позбавлено можливості заявити клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи на предмет того кому належить підпис на довіреності № 1789 від 01.11.2012. Окрім того, п.п.6.3.4 договору поставки № ВЗК-275/12 від 25.09.2012 року передбачено обовязок постачальника надавати на кожну партію товару товаросупровідні документи: товаро-транспортну накладну, пакувальний аркуш, видаткову накладну, податкову накладну, рахунок-фактуру, документи, підтверджуючі якість товару. Як зазначає апелянт, суд не надав можливості йому заявити клопотання про витребування усіх цих документів, та сам не витребував їх у позивача. Також апелянт у поданій апеляційній скарзі звертає увагу на те, що місцезнаходження (юридична адреса) позивача у даній справі є територія проведення антитерористичної операції. Актом терористичної організації, а саме-законом Луганської народної республіки ,,Про систему оподаткування ЛНР визначено, що, зокрема, і позивач у даній справі є платником податків у бюджет даної терористичної організації. Відповідно, перерахування коштів вказаній юридичній особі підпадає під визначення ,,фінансування тероризму''.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 27.08.2015 р. у справі № 914/2597/15 та відмовити у позові.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2015р. справу № 914/2597/15 призначено судді-доповідачу ОСОБА_6 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Згідно розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 року, у звязку із перебуванням судді Марка Р.І. у відпустці, внесено зміни у склад судової колегії по справі № 914/2597/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Кравчук Н.М. та Желік М.Б..

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 02.10.2015 р. поновлено пропущений строк на оскарження рішення в апеляційному прорядку, подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 27.10.2015 р..

Згідно розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 27.10.2015 року, у звязку із зайнятістю судді Кравчук Н.М. у складі іншої судової колегії, внесено зміни у склад судової колегії по справі № 914/2597/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Марко Р.І. та Желік М.Б..

Ухвалою суду від 27.10.2015 року розгляд справи відкладався з підстав, наведених у ній.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року, у звязку із перебуванням судді Желіка М.Б. у відпустці, внесено зміни у склад судової колегії по справі № 914/2597/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Марко Р.І. та Гнатюк Г.М..

Ухвалою суду від 10.11.2015 року розгляд справи відкладався з підстав, викладених у ній.

Згідно розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 року, у звязку із зайнятістю судді Гнатюк Г.М. у складі іншої судової колегії, внесено зміни у склад судової колегії по справі № 914/2597/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Марко Р.І. та Дубник О.П..

Ухвалою суду від 24.11.2015 року розгляд справи відкладався у звязку із неявкою відповідача та враховуючи подане ним клопотання.

Представнику позивача розяснено його права та обовязки згідно зі ст. 22 ГПК України.

В судове засідання 30.11.2015 року зявився представник позивача, проти апеляційної скарги заперечив в повному обсязі, надав усні пояснення по суті спору.

Повноважний представник апелянта в судове засідання повторно не зявився, через канцелярію суду подав клопотання (вх. № 01-04/7605/15 від 30.11.2015 року) про відкладення розгляду справи у звязку із неможливістю бути присутнім в судовому засіданні 30.11.2015 року через перебуванням на лікарняному.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів звертає увагу, що з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у звязку з відсутністю його представника (з причин, повязаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.1-5 ст.28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не повязаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (стаатті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні (Постанова пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції). Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановлено судом першої інстанції, 25.09.2012 року між ОСОБА_2 акціонерним товариством Львівський локомотиворемонтний завод (замовник-за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТКФ Схід-Постач (постачальник-за договором) укладено договір поставки № 275/12.

Згідно п.1.1 вищезазначеного договору постачальник зобовязався у 2012 році поставити замовникові товари, зазначені у специфікації № 1, а замовник-прийняти і оплатити такі товари.

Місцем поставки (передачі) товарів згідно п.5.2. договору визначено: м.Львів, вул.Залізнична, 1А, 79018.

Пунктом п.3.1 договору визначено ціну договору, а саме 54624,00 грн. Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. (п.3.2 договору).

Розрахунки проводяться в безготівковій формі на розрахунок постачальника протягом 60 календарних днів після поставки продукції.

Як вбачається із матеріалів справи на виконання умов вказаного договору позивачем поставлено передбачений у специфікації товар на суму 49680,00грн., що підтверджується підписаними сторонами накладною №1 від 01.11.2012р. та довіреністю №1789 від 01.11.2012р., а також товарно-транспортною накладною №1 від 01.11.2012р., податковою накладною №1 від 01.11.2012р.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із банківської виписки про рух коштів по рахунку позивача відповідачем отриманий товар оплачено лише частково, на суму 15620,80 грн. - 29.05.2014 року, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, що спричинило підставне звернення позивача- Товариства з обмеженою відповідальністю ТКФ Схід-Постач з позовною заявою про стягнення 34059,20грн. основного боргу. Разом з тим, враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань, в частині здійснення розрахунків за поставлений товар, у встановлені договором строки, позивач просить стягнути з відповідача 2606,23грн. 3% річних та 26079,89грн. індексу інфляції, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України.

Частиною 1 ст.712 ЦК України та ч.1 ст.265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено ч.ч. 1, 2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Пунктом 7.1. договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та договором.

Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції підставно взяв до уваги розяснення Пленуму Вищого господарського суду України у Постанові №14 від 17.12.2013р. що інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (п.3.1). Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про підставність задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості в сумі 34059,20 грн. та 3 % річних нарахованих позивачем за період з 01.01.2013 року по 20.07.2015 року в сумі 2606,23 грн..

Здійснивши перерахунок, колегія суддів також вважає підставним задоволення позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції частково в сумі 20026,81 грн., нарахованих, не виходячи за межі позовних вимог, за визначений Товариством з обмеженою відповідальністю ТКФ Схід-Постач період з січня 2013 року по червень 2015 року на суму боргу 34059,20 грн.

У поданій апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що підпис на довіреності № 1789 від 01.11.2012 року, якою уповноважено ОСОБА_4 на отримання від ТОВ ,,ТКФ ,,Схід-постач цінностей, не відповідає дійсному підпису Голови Правління ПрАТ ,,Львівський ЛРЗ ОСОБА_5. Окрім того, зазначає про те, що у звязку із відхиленням клопотання про відкладення розгляду справи, останнього було позбавлено можливості заявити клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи на предмет того кому належить підпис на вищезазначеній довіреності № 1789 від 01.11.2012.

Дослідивши вищенаведені доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

як вбачається із матеріалів справи ухвалою суду від 31.07.2015 року було порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.08.2015 року. Ухвалою суду від 17.08.2015 року розгляд справи відкладався на 27.08.2015 року у звязку із неявкою відповідача та враховуючи подане ним клопотання.

27.08.2015 року відповідач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, та повторно подав клопотання про відкладення розгляду справи ( вх. № 35688/15 від 26.08.2015 року) обґрунтувавши це неможливістю забезпечити явку представників в судове засідання із їх відпусткою та перебуванням на лікарняному.

Суд першої інстанції підставно взяв до уваги розяснення, надані Пленумом Вищого господарського суду України у п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. про те, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги вищевикладене а також те, що судом першої інстанції відкладався розгляд справи що надало відповідачу можливість, забезпечити явку повноважного представника, виконати вимоги ухвал суду, а також подати клопотання які відповідач вважав за потрібне для розгляду даної справи, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі щодо позбавлення його можливості заявити клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи.

Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що довіреність окрім керівника підприємства відповідача ОСОБА_5 підписана ще й головним бухгалтером та засвідчена відтиском печатки ПАТ Львівський локомотиворемонтний завод.

Крім цього апелянт зазначає що, п.п.6.3.4 договору поставки №ВЗК-275/12 від 25.09.2012 року передбачено, обовязок постачальника надавати на кожну партію товару товаросупровідні документи: товаро-транспортну накладну, пакувальний аркуш, видаткову накладну, податкову накладну, рахунок-фактуру, документи, підтверджуючі якість товару. Разом з тим, апелянт зазначає що судом першої інстанції не було надано йому можливість заявити клопотання про витребування цих документів.

Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів зазначає що згідно укладеного між сторонами договору, а саме розділу 5 ,,Права та обовязки сторін до зобовязань постачальника входить обовязок надавати за кожну партію товару товаросупровідні документи. Однак, відсутність у матеріалах справи усіх таких документів не спростовує факту поставки товару що підтверджують інші документи які містяться в матеріалах справи, а саме: підписані сторонама накладні №1 від 01.11.2012р. та довіреністю №1789 від 01.11.2012р., а також товарно-транспортною накладною №1 від 01.11.2012р., податковою накладною №1 від 01.11.2012р..

Також апелянт посилається на те, що місцезнаходження (юридична адреса) позивача у даній справі є територія проведення антитерористичної операції, актом терористичної організації, а саме-законом Луганської народної республіки ,,Про систему оподаткування ЛНР визначено, що, зокрема, і позивач у даній справі є платником податків у бюджет даної терористичної організації. Відповідно, перерахування коштів вказаній юридичній особі підпадає під визначення ,,фінансування тероризму'', не заслуговує на увагу оскільки в матеріалах справи міститься копія виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців згідно якої місцезнаходження юридичної особи- Товариства з обмеженою відповідальністю ТКФ Схід-Постач є м.Харків, вул. Сумська,39, офіс 131.

Щодо клопотання (вх.№ 01-05/5097/15 від 10.11.2015 року) апелянта про призначення почеркознавчої експертизи поданого при розгляді даної справи в апеляційній інстанції, яке останній обгрунтовує розбіжністю між дійсним підписом голови правління ПАТ Львівський локомотиворемонтний завод ОСОБА_5 та підписом вчиненим у довіреності про отримання товару, то суд зазначає наступне.

відповідно до ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом.

При цьому, необхідність призначення судової експертизи пов'язана саме з наявністю при розгляді господарського спору певних питань щодо обставин, які не можуть бути встановлені судом самостійно, оскільки потребують спеціальних знань експерта та можуть бути вирішені шляхом призначення судової експертизи. Зі змісту ст.41 ГПК України випливає, що саме суд визначає при розгляді справи наявність таких питань та, відповідно, вирішує питання необхідності призначення певного виду судової експертизи у справі. Також, слід зазначити, що згідно положень чинного законодавства та вказаної статті зокрема, суд має право, на його розсуд, призначити експертизу у разі такої необхідності, проте, не обов'язок.

Згідно приписів п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

З огляду на все вищенаведене, та те, що довіреність окрім керівника підприємства відповідача підписана ще й головним бухгалтером та засвідчена відтиском печатки ПАТ Львівський локомотиворемонтний завод, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи та відсутність дійсної потреби у спеціальних знаннях при дослідженні та оцінці документальних доказів наявних у матеріалах справи, а відтак, в задоволенні клопотання апелянта про призначення судової експертизи суд відмовляє.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 27.08.2015 р. у справі № 914/2597/15 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд ,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Львівський локомотиворемонтний завод, м. Львів №2468 від 17.09.2015 року - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 27.08.2015 р. у справі № 914/2597/15 залишити без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 30.11.2015 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Дубник О.П.