РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015Справа №910/27211/15

За позовомКвартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький
До Хмельницької обласної ради
Проскасування рішення органу місцевого самоврядування
Суддя Підченко Ю.О.

За участю представників:

Від позивачаМаркітан М.Т. (за довіреністю від 15.09.2015 р.)
Від відповідачане з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Хмельницької обласної ради (далі - відповідач) про скасування рішення Хмельницької обласної ради від 05.12.2013 р. № 26-18/2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2015 р. за вказаними вимогами порушено провадження у справі № 910/27211/15, розгляд справи призначено на 13.11.2015 р.

Ухвалою від 13.11.2015 р. через неявку представника відповідача суд відклав розгляд справи на 25.11.2015 р.

16.11.2015 р. позивачем подано через відділ діловодства суду додаткові документи.

В судове засідання 25.11.2015 р. з'явився уповноважений представник позивача.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника в черговий раз не направив, завчасно подавши через відділ діловодства суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та вирішити спір по суті на розсуд суду.

Враховуючи указану заяву відповідача, а також наявність в матеріалах справи достатніх докази для всебічного, повного та об'єктивного вивчення всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В ході судового засідання представник позивача просив залучити до участі у справі Кабінет Міністрів України, Міністерство оборони України, Хмельницький обласний військовий комісаріат, третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, а також Старокостянтинівську міську раду третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, з мотивів, викладених у поданих 16.11.2015 р. поясненнях.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Відповідно до п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін (стаття 27 ГПК). Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Заслухавши представника позивача та з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач не довів наявності юридичного інтересу у вказаних ним осіб, достатнього для залучення третіми особами до участі у справі, тому у задоволенні таких вимог позивача суд відмовляє.

Надалі представник позивача надав обґрунтував позовні вимоги, просив скасувати рішення Хмельницької обласної ради від 05.12.2013 р. № 26-18/2013 у зв'язку з його протиправністю, тобто, задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.06.2013 р. Хмельницькою обласною радою було прийнято рішення № 34-16/2013 "Про прийняття у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Старокостянтинів, вул. Миру, 1/160".

Після вказаного рішення Хмельницької обласної ради від 19.06.2013 р. № 34-16/2013 було прийнято рішення Старокостянтинівською міською радою від 15.11.2013 р. № 6, яким надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Старокостянтинів нежитлової будівлі, розташованої по вул. Миру, 64 (бувший 1/160), з підстав потреби територіальної громади в нових приміщеннях.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2014 р. у справі № 910/1013/14 задоволено позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, скасовано рішення Хмельницької обласної ради від 19.06.2013 р. № 34-16/2013 та рішення 35 сесії Старокостянтинівської міської ради від 15.11.2013 р. № 6 на підставі ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" як такі, що порушують право власності позивача на спірне майно.

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна, вміщеними в інформаційній довідці станом на 24.02.2015 р., власником майнового комплексу у м. Старокостянтинів по вул. Миру, 64 вказана Старокостянтинівська міська рада, територіальна громада, а підставою виникнення права власності - рішення сесії обласної ради шостого скликання, серія та номер: 26-18/2013, виданий 05.12.2013, видавник: Хмельницька обласна рада.

Так, згідно з рішенням Хмельницької обласної ради від 05.12.2013 р. № 26-18/2013 "Про безоплатну передачу у спільну власність територіальної громади м. Старокостянтинів майнового комплексу, розташованого за адресою: Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Миру, 64" відповідно до рішення Старокостянтинівської міської ради та Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" вирішено передати безоплатно із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області у спільну власність територіальної громади м. Старокостянтинів майновий комплекс, розташований за адресою: Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Миру, 64.

За доводами позивача, указане рішення Хмельницької обласної ради від 05.12.2013 р. № 26-18/2013 підлягає скасуванню, оскільки підставою для його винесення було скасоване у судовому порядку рішення Старокостянтинівської міської ради від 15.11.2013 р. № 6, а також відсутність у позивача права на розпорядження державним майном.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

За приписами ст. 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" цей Закон регулює відносини, пов'язані з передачею об'єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об'єктів права комунальної власності у державну власність.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" передача об'єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України та органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій.

Передача об'єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за наявності згоди районних або обласних рад, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування", підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

У рішенні Господарського суду міста Києва від 26.11.2014 р. у справі № 910/1013/14 з-поміж іншого було встановлено таке: майно за адресою вул. Миру, 64, у м. Старокостянтинів, розташовано на земельній ділянці, на користування якою позивачу видано державний акт серії Б № 041671; документи, на підставі яких Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький прийняв майно за адресою вул. Миру, 64, у м. Старокостянтинів - це індивідуальні картки обліку будівлі форма №400, інвентарні картки обліку основних засобів бюджетних установах типової форми № 03-1 бюджет, державний акт на землю та акти інвентаризації військового майна від 24.12.2012 р.; відсутність у Хмельницької обласної ради та Старокостянтинівської міської ради правових підстав для прийняття майна, розташованого за адресою: Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Миру, 64" у власність територіальної громади; рішення Хмельницької обласної ради від 19.06.2013 р. № 34-16/2013 та рішення 35 сесії Старокостянтинівської міської ради від 15.11.2013 р. № 6 порушують право власності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький на спірне майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2014 р. у справі № 910/1013/14 набрало законної сили, то встановлені у ньому факти мають для суду преюдиціальне значення та у даній справі повторному доказуванню не підлягають.

Так, виходячи зі змісту вказаного рішення, нерухоме майно, розташоване у м. Старокостянтинів по вул. Миру, 64, є власністю Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький.

У п. 4.2 Положення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький майно установи є державною власністю і закріплюється за нею на праві оперативного управління.

За приписами ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд виходить з преюдиціального факту, що нерухоме майно, розташоване у м. Старокостянтинів по вул. Миру, 64, є державною власністю, тому правом розпоряджатися цим майном, зокрема, передавати його у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, наділена держава в особі Кабінету Міністрів України. При цьому, згідно з вимогами ч. 2 ст. 4 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" від районних або обласних рад необхідна лише наявність згоди, якщо інше не передбачено законом.

Конституція України у ст. 19 закріплює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Натомість, не маючи для того достатніх правових підстав Хмельницька обласна рада 05.12.2013 р. своїм рішенням № 26-18/2013 передала безоплатно із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області у спільну власність територіальної громади м. Старокостянтинів майновий комплекс, розташований за адресою: Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Миру, 64.

Так, по-перше, указане рішення прийнято на підставі скасованого судом рішення Старокостянтинівської міської ради від 15.11.2013 р. № 6, по-друге, Хмельницька обласна рада не є органом, уповноваженим законодавством на розпоряджання державним майном, яким є майновий комплекс, розташований за адресою: Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Миру, 64.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Таким чином, здійснивши оцінку наявних у справі доказів за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, виходячи із приписів чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що рішення Хмельницької обласної ради від 05.12.2013 р. № 26-18/2013 "Про безоплатну передачу у спільну власність територіальної громади м. Старокостянтинів майнового комплексу, розташованого за адресою: Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Миру, 64" прийняте Хмельницькою обласною радою з перевищенням наданих законом повноважень, порушує право власності держави, тому визнається судом протиправним, що відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України є підставою для його скасування.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати рішення Хмельницької обласної ради від 05.12.2013 р. № 26-18/2013 "Про безоплатну передачу у спільну власність територіальної громади м. Старокостянтинів майнового комплексу, розташованого за адресою: Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Миру, 64".

3. Стягнути з Хмельницької обласної ради (м. Хмельницький, майдан Незалежності, 2; ідентифікаційний код 00022651) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький (м. Хмельницький, вул. Ціолковського, 3/1; ідентифікаційний код 07928461) 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено: 30.11.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко