ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.12.2015 Справа № 920/1053/15

Господарський суд у складі: головуючого судді Джепи Ю.А. суддів: Зайцевої І.В., Зражевського Ю.О., розглянувши матеріали справи № 920/1053/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Сумихімпром, м. Суми;

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по

Сумській області, м. Суми;

про розірвання договору оренди

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 15-10055 від 31.12.2014),

ОСОБА_2 (довіреність № 15-10054);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність № 25 від 28.01.2015);

При секретарі судового засідання Куриленко О.В.

Суть спору: Позивач у своїй позовній заяві просить суд розірвати договір оренди державного майна № 16 від 24.04.2000, що був укладений між сторонами, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

04.08.2015 представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі у звязку з поданням касаційної скарги по повязаній справі № 920/541/15. Проте, як встановлено судом, 06.10.2015 ухвалою Вищого господарського суду України касаційна скарга по справі № 920/541/15 не прийнята до розгляду і повернута судом, тому в задоволенні даного клопотання суд відмовляє.

Представники позивача в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги. Окрім цього, на виконання вимог ухвали суду 18.11.2015 надали письмові пояснення по справі.

В дане судове засідання від представника відповідача також надійшли додаткові письмові пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

24.04.2000 між Сумським Відкритим акціонерним товариством (на даний час Публічне акціонерне товариство) «СУМИХІМПРОМ» (Орендодавець) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області (Орендар) було укладено Договір оренди державного майна №16 та 19 Додаткових угод до нього.

Пунктом 3.1 Договору орендна плата визначається згідно з пунктом 10 Методики розрахунків і порядку використання плати за оренду державного майна, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 04.10.95 № 786, і становить 1 гривню за рік.

19.12.2014 Публічним акціонерним товариством «СУМИХІМПРОМ» Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Сумській області було виставлено для сплати рахунок-фактуру № 10414 на оплату орендної плати по вищевказаному договору в сумі 1,20 грн. (з ПДВ).

Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2015 позивачем відповідачу була предявлена вимога № 15-1597 від 05.06.2015 щодо оплати, в тому числі і орендної плати в сумі 1,20 грн.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проте, в порушення положень вищезгаданого Договору та вимог чинного законодавства України Орендарем не була сплачена орендна плата у встановлені законом строки (до 13.03.2015).

З наданого відповідачем платіжного доручення № 188 від 12.06.2015 вбачається, що фактично орендна плата була сплачена 15.06.2015.

Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ № 22 від 21.01.2004, дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Тобто, дата оплати - дата виконання банком платіжного доручення. Таким чином, Орендарем фактично були сплачені кошти 15.06.2015.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16.06.2015 ПАТ «СУМИХІМПРОМ» направив повідомлення про розірвання договору та вимогу у 15 денний термін з моменту отримання повідомлення (тобто до 01.07.2015) звільнити займане приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що 24.06.2015 відповідач направив лист від 22.06.2015 № 11-03-02462 позивачу, відповідно до якого вважає, що у ПАТ «СУМИХІМПРОМ» відсутні підстави для розірвання договору та відсутні підстави вимагати звільнення орендованого майна.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до п. 5.1 Договору, орендар зобовязується застрахувати орендоване майно в порядку, визначеному чинним законодавством, тому 25.05.2015 позивач на адресу відповідача направив лист від 14.05.2015 № 15-2880 з проханням надати копію договору страхування (страхового полісу) та платіжного доручення.

Проте, станом на 08.07.2015 відповідач не надав доказів страхування орендованого майна, у звязку з чим є підстави вважати, що орендоване майно не застраховане.

Свої вимоги до відповідача позивач обґрунтовує також п. 8.2 Договору, який передбачає, що орендодавець має право виступити з ініціативою щодо внесення змін до цього договору або його розірвання в разі погіршення стану орендованого майна внаслідок неналежного використання або невиконання умов цього Договору.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України, яка цілком кореспондується із ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Якщо сторони, як визначено ч. 4 ст. 188 ГК України, не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно зі статтею 773 Цивільного кодексу України, наймодавець має право вимагати розірвання договору, якщо наймач користується річчю, переданою у найм, з порушенням умов договору найму.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Така ж норма кореспондується з нормою ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до статті 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Згідно оглядового листа Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з орендними правовідносинами» від 12.04.2001 № 01-8/442, невиконання обовязку щодо внесення у встановлений законом строк орендної плати є підставою для розірвання договору оренди, при цьому визначальним є факт невиконання відповідачем договірних зобовязань щодо внесення орендної плати протягом визначеного строку.

Факт невиконання відповідачем умов договору та порушення строків виконання зобов'язань за ним підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до розяснень, наданих у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець повязує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Судом встановлено, що протягом трьох місяців підряд відповідач не вносив орендну плату з 13.03.2015 по 13.06.2015).

Відповідач у додаткових поясненнях зазначає, що УДКСУ, яке здійснює розрахунково-касове обслуговування відповідача, як бюджетної установи відповідно до вимог законодавства України, не провело оплату зобов'язання відповідача перед позивачем, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Стаття 617 Цивільного кодексу України та стаття 218 Господарського кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

У відповідності до статті 1 Цивільного кодексу України однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують бездіяльність замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Стаття 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначає, що страхування орендарем взятого ним в оренду майна є істотною умовою договору оренди.

Вказаний обовязок орендарем має бути виконаний належним чином, тобто, орендоване майно повинно бути безперервно застраховано протягом всього періоду дії договору оренди.

Проте, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач страхував обєкт оренди до 2011 року, потім відповідач застрахував вказане майно наприкінці 2011 року, а також в 2012- 2014 роках, що підтверджується свідоцтвом до договору страхування орендованого майна від 19.12.2011 № 05-1901-0451 (термін дії свідоцтва з 21.12.2011 по 20.12.2012); свідоцтвом до договору страхування орендованого майна від 26.12.2012 № 05-1901-12-00162 (термін дії свідоцтва з 28.12.2012 по 27.12.2013); договором від 25.12.2013 № 05-1901-12-00164 (строк дії договору з 28.12.202013 по 27.12.2014).

Наступне страхування обєкту оренди мало місце майже через півроку, що підтверджується свідоцтвом до договору страхування орендованого майна від 18.06.2015 № 05-1411-15-00079 (термін дії свідоцтва з 03.07.2015 по 02.07.2016).

Враховуючи зазначені обставини, на підставі ст. ст. 651, 653 Цивільного кодексу України, позовні вимоги, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню 1 218 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1, 6, 15, 16, 526, 530, 610, 617, 627, 629, 651, 653, 773, 782 Цивільного кодексу України, статтями 188, 193, 218 Господарського кодексу України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна», статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір оренди державного майна від 24.04.2000 № 16, який укладений між Публічним акціонерним товариством Сумихімпром та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області.

2. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області (вул. Харківська, 30/1, м. Суми, 40024, код 21124686) на користь Публічного акціонерного товариства Сумихімпром (вул. Харківська, п/в 12, м. Суми, 40012, ) 1 218 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

4. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.12.2015

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ Ю.А. ДЖЕПА

СУДДЯ І.В. ЗАЙЦЕВА

СУДДЯ Ю.О. ЗРАЖЕВСЬКИЙ