КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа№ 908/4623/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Сухового В.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.09.2015

у справі № 908/4623/15 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест», м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м. Київ

про визнання поруки припиненою,

за участю представників сторін:

від позивача: Лазько В.Г. - представник (довіреність б/н від 12.01.2015);

від відповідача: Литвинов С.І. - представник (довіреність б/н від 15.10.2015),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» (надалі - ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест», позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк», відповідач) про визнання припиненою поруки, оформленої договором від 12.11.2007 №0/П.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.08.2015 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 у справі №908/4623/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 у справі №908/4623/15 скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Зокрема, вимоги скаржника обґрунтовані тим, що Закрите акціонерне товариство «Гівара», зобов'язання якого були забезпечені договором поруки від 12.11.2007 №0/П, ліквідовано у встановленому законом порядку, а тому наявні підстави для визнання поруки припиненою у зв'язку з припиненням зобов'язання за кредитним договором.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 апеляційну скаргу прийнято до апеляційного провадження, розгляд справи призначено на 30.11.2015.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду законним та мотивованим, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити оскаржуване рішення без змін.

30.11.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 10.10.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибБанк», яке в подальшому перейменовано в Публічне акціонерне товариство «УкрСибБанк», (в тексті договору - банк) та Закритим акціонерним товариством «Гівара» (в тексті договору - позичальник) було укладено кредитний договір №00 (надалі - кредитний договір), відповідно до якого сторонами погоджено надання поновлювальної кредитної лінії в національній валюті України в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 750 000,00 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між Публічним акціонерним товариством «УкрСибБанк» (в тексті договору - кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» (в тексті договору - поручитель) було укладено договір поруки від 12.11.2007 №0/П, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за невиконання ЗАТ «Гівара» (позичальник) усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0П від 10.10.2006.

Відповідно до статей 553, 554 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У зв'язку із неналежним виконанням ЗАТ «Гівара» своїх зобов'язань за кредитним договором, ПАТ «УкрСибБанк» звернулося з позовом до ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» як поручителя про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.11.2011 у справі №31/5009/5681/11 у позові було відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.01.2012, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.07.2012, у справі №31/5009/5681/11 вищевказане рішення Господарського суду Запорізької області було скасовано, позов задоволено та стягнуто з ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» на користь ПАТ «УкрСибБанк» прострочену заборгованість за кредитом у сумі 1 480 276,89 грн, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 118 474,50 грн та відповідні судові витрати.

10.08.2012 Орджонікідзевським Відділом Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження за наказом Господарського суду Запорізької області від 05.04.2012 у справі №31/5009/5681/11.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.10.2012 було задоволено заяву ПАТ «Укрсиббанк» та замінено сторону виконавчого провадження за судовим наказом від 05.04.2012 у справі №31/5009/5681/11 її правонаступником - ПАТ «Дельта Банк».

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» звернулось до Господарського суду Запорізької області із заявою про зміну способу виконання судового рішення у справі №31/5009/5681/11.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.11.2012 було змінено спосіб виконання, а саме: прийнято рішення про стягнення з ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості шляхом проведення опису, накладання арешту та реалізації на публічних торгах нежитлового приміщення, загальною площею 243,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 68 та належить ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» на праві власності.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.10.2014 у справі №25/60/09 банкрута - Закрите акціонерне товариство «Гівара» було ліквідовано та встановлено, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, до числа яких входять і вимоги ПАТ «Дельта Банк», вважаються погашеними.

10.10.2014 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис про припинення ЗАТ «Гівара» як юридичної особи.

У зв'язку з тим, що ЗАТ «Гівара», поручителем якого виступає ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест», було ліквідовано, на думку позивача, забезпечене порукою зобов'язання також є припиненим, а відтак, підстави для покладення на нього обов'язку із виконання грошового зобов'язання позичальника перед банком відсутні.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості було прийнято 17.01.2012, тоді як зобов'язання позичальника у зв'язку з його ліквідацією припинені лише ухвалою суду від 02.10.2014.

Таким чином, ще до ліквідації позичальника, у зв'язку з неналежним виконанням ним своїх зобов'язань за кредитним договором, з позивача як поручителя було стягнуто заборгованість, забезпечену спірною порукою, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання припиненим зобов'язання ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» за договором поруки від 12.11.2007 №0/П, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно статті 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі ліквідації боржника - сторони основного зобов'язання - порука, що забезпечувала його виконання, також є припиненою.

Проте, розглянувши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки у даному випадку рішення суду про стягнення заборгованості за договором, забезпеченим порукою, прийнято та набрало законної сили раніше, ніж було ліквідовано боржника, а на момент його винесення вказані обставини не існували, рішення суду має бути виконане в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, у межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Згідно зі статтею 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Україною 17.07.1997.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (див. серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в ній). Більше того, скасування такого рішення після того, як воно набуло статусу остаточного та не підлягало оскарженню, є втручанням в право заявника на мирне володіння своїм майном (див. рішення у справі Brumгrescu v. Romania від 28.10.1999).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирного володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), рішення від 15.10.2009).

У рішенні Європейського суду в справі «СОВТРАНСАВТО-ХОЛДИНГ» проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до прецедентної практики суду право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 §1, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів («Брумареску проти Румунії»).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про визнання припиненими зобов'язання поруки фактично зводиться до намагання уникнути виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 17.01.2012 у справі №31/5009/5681/11 та намагання її переглянути у спосіб не передбачений чинним законодавством, що є порушенням положень законодавства щодо обов'язковості виконання судового рішення, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд у відповідності до статті 43 Господарського процесуального кодексу України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 у справі №908/4623/15 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 96, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 у справі №908/4623/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 у справі №908/4623/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №908/4623/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді В.Г. Суховий

Г.А. Жук