ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.11.15р. Справа № 904/9395/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Міського комунального підприємства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

та За зустрічним позовом Міського комунального підприємства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

про визнання договору недійсним

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1, дов. № 14/127 від 13.05.14р.

від відповідача (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2, дов. № 1225 від 12.06.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Міського комунального підприємства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" про стягнення пені у розмірі 3 470 533,04грн., 3% річних у розмірі 2 363 745,96грн., інфляційних втрат у розмірі 29 799 994,28грн.

Позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2014р. у справі №904/3338/14 про стягнення з останнього основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних, у зв"язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню на підставі п.7.2. договору купівлі-продажу природного газу №13/2747-ТЕ-4 від 28.12.2012р., а також інфляційні втрати та 3% річних на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, донараховані на основну заборгованість.

Відповідач позов не визнає частково, вважає, що позивач неправильно розрахував суму інфляційних втрат, на підтвердження чого надав свій контррозрахунок. Крім того, посилаючись на тяжке фінансово-економічне становище, просив суд зменшити розмір пені на 50%.

04.11.2015р. відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до позивача за первісним позовом та просив визнати недійсним договір № 13/2747-ТЕ-4 від 28.12.2012р. на купівлю-продаж природного газу, укладений між НАК "Нафтогаз України" та Міським комунальним підприємством "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ".

Ухвалою суду від 06.11.2015р. прийнято зустрічну позовну заяву Міського комунального підприємства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" до спільного розгляду з первісним позовом у справі №904/9395/15 та зобов"язано Міське комунальне підприємство "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" надати докази сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви.

26.11.2015р. у судовому засіданні представник відповідача не надав докази сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви.

У судовому засіданні оголошувалась перерва згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

26.11.2015р. по даній справі оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2014р. (залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.11.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 17.12.2014р.) у справі №904/3338/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" про стягнення 159 012 793,75 грн. встановлено, що 28.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, продавець) та Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" (далі - відповідач, покупець) був укладений договір №13/2747-ТЕ-4 купівлі-продажу природного газу, відповідно до п.1.1. якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Сторонами були підписані акти приймання-передачі природного газу за період поставки з січня по грудень 2013р. на загальну суму 234 322 873, 05 грн.

Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивачем у справі №904/3338/14 була заявлена до стягнення заборгованість за поставлений природний газ за січень грудень 2013р. у сумі 136 329 231,30 грн. (зазначена сума боргу мала місце станом на 14.04.2014р.).

Разом з тим, у період з 16.04.2014р. по 18.05.2014р. включно (19.05.2014р. позивач звернувся з позовом до суду) відповідачем сплачена сума 7 115 000,00грн. Крім того, у період розгляду справи №904/3338/14, після звернення позивача з позовом до суду, відповідачем сплачено 3 713 087,39грн.

Таким чином, заборгованість, яка залишилась несплаченою, склала 125 501 143,91грн.

Даним рішенням припинено провадження у справі №904/3338/14 в частині стягнення суми 3 713 087,39грн.; стягнуто з Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основний борг у сумі 125 501 143,91грн., втрати від інфляції у сумі 6 007 134, 34 грн., 3% річних в сумі 4 213 473,37грн., пеню у сумі 6 218 636,53грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 73 080 грн.; в решті позовних вимог відмовлено (а.с.116-125).

Відповідно до ч.2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Позивач звернувся до господарського суду та просить стягнути з відповідача пеню на підставі п.7.2. договору купівлі-продажу природного газу №13/2747-ТЕ-4 від 28.12.2012р., а також інфляційні втрати та 3% річних на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, донараховані на основну заборгованість, стягнуту за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2014р. у справі №904/3338/14.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1. він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 3 470 533,04грн. за загальний період з 15.04.2014р. по 13.07.2014р.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2 363 745,96грн. за загальний період з 15.04.2014р. по 25.03.2015р., а також інфляційні втрати у розмірі 29 799 994,28грн. за загальний період з квітня 2014р. по березень 2015р.

У пункті 9 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013р. "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)" зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. За змістом статей 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.11.2012 № 5011-32/5219-2012). Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 № 10/25, від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 14.11.2011 № 12/207, від 23.01.2012 № 37/64.

Як вбачається із рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2014р. у справі №904/3338/14, позивач просив стягнути з відповідача пеню за період з 14.02.2013р. по 14.04.2014р., 3% річних за період з 14.02.2013р. по 14.04.2014р. та інфляційні втрати за період з лютого 2013р. по березень 2014р.

Отже, позивачем правильно взято період у даній справі для нарахування пені та 3% річних з 15.04.2014р., а інфляційні з квітня 2014р.

Господарський суд, перерахувавши пеню за загальний період з 15.04.2014р. по 13.07.2014р., встановив, що вона розрахована позивачем правильно, а 3% річних за загальний період з 15.04.2014р. по 24.03.2015р. (без включення в періоди днів фактичної часткової/повної оплати суми заборгованості) складають 2 348 758,73грн.

Щодо інфляційних втрат, то за період з квітня 2014р. по березень 2015р. (у розрахунок судом взято суми заборгованості без урахування індексу інфляції, стягнутого рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2014р. у справі №904/3338/14) вони складають 26 125 700,97грн.

12.11.2015р. відповідач подав до суду клопотання про зменшення розміру пені на 50% у зв"язку із тяжким фінансово-економічним становищем.

Відповідно до ч.2 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Неустойка як засіб розумного стимулювання виконувати основне грошове зобов"язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Враховуючи значний розмір пені, статус відповідача, його тяжкий фінансово-економічний стан, який підтверджується доданими до матеріалів справи доказами, а також те, що сплата штрафних санкцій у повному обсязі у даному випадку зачіпає майнові інтереси не лише відповідача, а й інші інтереси, зокрема, можливість постачання теплової енергії населенню, релігійним організаціям та національним творчим спілкам і їх релігійним осередкам, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50% та стягнути 1 735 266,52грн.

На підставі викладеного суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача пені у розмірі 1 735 266,52грн., 3% річних у розмірі 2 348 758,73грн., інфляційних втрат у розмірі 26 125 700,97грн.

Ухвалою суду від 06.11.2015р. прийнято зустрічну позовну заяву Міського комунального підприємства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" до спільного розгляду з первісним позовом у справі №904/9395/15 та зобов"язано Міське комунальне підприємство "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" надати докази сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви.

Однак, у судовому засіданні, яке відбулось 26.11.2015р., представник відповідача не подав докази сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви, у зв"язку з чим суд, враховуючи положення п.5 ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне зустрічну позовну заяву Міського комунального підприємства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про визнання недійсним договору № 13/2747-ТЕ-4 від 28.12.2012р. на купівлю-продаж природного газу, укладеного між НАК "Нафтогаз України" та Міським комунальним підприємством "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ", залишити без розгляду.

У зв'язку із частковим задоволенням первісного позову судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.ст.44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст.49, п.5 ч.1 ст.81, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Міського комунального підприємства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" (49000, м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 37, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) пеню у розмірі 1 735 266,52грн. (один мільйон сімсот тридцять п"ять тисяч двісті шістдесят шість грн. 52коп.), 3% річних у розмірі 2 348 758,73грн. (два мільйона триста сорок вісім тисяч сімсот п"ятдесят вісім грн. 73коп.), інфляційні у розмірі 26 125 700,97грн. (двадцять шість мільйонів сто двадцять п"ять тисяч сімсот грн. 97коп.) та 163 784,74грн. (сто шістдесят три тисячі сімсот вісімдесят чотири грн. 74коп.) судового збору.

В іншій частині первісного позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Зустрічний позов залишити без розгляду.

Повне рішення складено 01.12.2015р.

Суддя ОСОБА_3