РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р. Справа № 918/908/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Маціщук А.В.

суддів Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 19.10.15 р.

у справі № 918/908/15 (суддя Андрійчук О.В. )

позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

відповідач ОСОБА_2 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором на купівлю-продаж природного газу

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, представник, довіреність в справі

відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, представники, довіреність в справі

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 19 жовтня 2015 року у справі № 918/908/15 (суддя Андрійчук О.В.) позов ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором на купівлю-продаж природного газу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 7 020,63 грн. 3% річних, 153 443,54 грн. інфляційних, 11 048,29 грн. пені, 3 430,40 грн. судового збору.

У задоволенні позову про стягнення 333,12 грн. 3% річних, 30,17 грн. інфляційних та 90 267,39 грн. пені відмовлено.

Частково задовольняючи позов з огляду на положення ст. 525, ч. 1 ст. 530, ст. 536, ч. 3 ст. 549, ст. ст. 610, 611, 612, ч. ч. 1, 3 ст. 653 ЦК України , ч.ч.1, 2,6 ст. 193, ч. 1 ст. 216 , ч.ч. 1, 2 ст. 217 , ч. 1 ст. 218, ч. 1. ст. 230, ч. ч. 4,6 ст. 231, ч. 6 ст. 232 ГК України , ч. 1. ст. 12, п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" , ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", п. 7.2. договору, додаткової угоди № 16 від 19.06.2015 року, додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 року, місцевий господарський суд вказав, що нарахування пені здійснюється на заборгованість, що існувала станом на дату закінчення строку дії договору, тобто на 30.06.2015 року, розмір якої склав 129 147,79 грн., зазначена заборгованість складалася із боргу за квітень 2015 року в розмірі 100 046,88 грн., травень 2015 року в розмірі 12 548,11 грн., червень 2015 року в розмірі 16 552,80 грн. При цьому суд зазначив, що підстав для нарахування пені за весь час існування договірних відносин між сторонами немає, оскільки сторони, викладаючи п. 7.2. у новій редакції, не погодили можливість такого нарахування, а тому здійснивши перерахунок дійшов висновку про часткове стягнення пені в сумі 11 048,29 грн.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних відповідно до ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції , здійснивши перерахунок, прийшов до висновку про стягнення з відповідача 7 020,63 грн. 3% річних, 153 443,54 грн. інфляційних.

Крім того, ухвалою від 01.09.15р. провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 129 147,79 грн. припинено у зв'язку з відсутністю предмета спору відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Не погодившись із винесеним рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, якою вважає рішення в частині відмови в стягненні 90 267,39 грн. пені таким, що прийняте з порушенням норм матеріального (ст. ст. 3, 526, 627, 629, 212 Цивільного кодексу України), та процесуального (ст. 4-2, 43, 84 Господарського процесуального кодексу України) права, а висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що не погоджується з висновком суду про те, що сторони узгодили нарахування пені лише з 20 липня 2015 року на залишок заборгованості з огляду на таке.

Так, відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

П.7.2 Договору сторони передбачили відповідальність Покупця за несвоєчасну оплату поставленого природного газу. Додатковою угодою №2 від 31 грудня 2013 року сторони дійшли згоди про внесення змін до п.7.2 Договору, а саме про встановлення умови для застосування до Покупця передбаченої Договором відповідальності - наявність у Покупця заборгованості на 20 число місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (Розділ XI Договору).

Оскільки в подальшому узгоджена сторонами відкладальна обставина настала, застосуванню п.7.2 Договору (а саме його диспозитивна частина) підлягає застосуванню до правовідносин сторін, що виникли з 01 січня 2013 року, в силу п.11 Додаткової угоди №2.

Таким чином, протягом всього строку дії Договору, в кожному випадку прострочення Покупця, останній має сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.6.1 Договору).

При цьому строк оплати поставленого природного газу - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу, і, починаючи з 20 числа, платіж вважається простроченим, і до боржника застосовуються наслідки, передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Відповідальність же за кожний день прострочення платежу, встановлена п.7.2 Договору застосовується в разі настання відкладальної обставини - наявності заборгованості Покупця станом на 20 липня 2015 року.

Просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 19.10.2015 року у справі № 918/908/15 в частині відмови у стягненні 90 267,39 грн. пені. Прийняти нове рішення, за яким позов в частині стягнення 90 267,39 грн. пені задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" вказує, що Додатковою угодою № 2 від 31.12.2013 року сторони змінили умови договору, зокрема п.7.2 договору виклали в новій редакції та поширили дію додаткової угоди на правовідносини ,які склались з 01.01.2013 року.

Пунктом 7.2 договору в редакції додаткової угоди №2 від 31.12.2013р. передбачено, що відповідальність покупця по сплаті пені наступає у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (розділ XI договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1 договору).

Додатковою угодою № 16 від 19.06.2015 року визначено термін дії договору в частині реалізації газу з 01 січня 2013 року до 30 червня 2015 року.

Зазначає, що обов'язок по оплаті фактично отриманого газу за період з 01.01.2013р. до 01.07.2015 р. наступає у ПАТ "Рівнегаз" не раніше 20 липня 2015 року.

Як вбачається з пред'явленого позову, заборгованість відповідача станом на 20 липня 2015 року складає 129 147,79 грн.

На думку відповідача, судом правомірно було взято до уваги умови договору, якими сторони змінили порядок застосування та нарахування пені, саме з заборгованості, яка залишиться непогашеною станом на 20 число місяця наступного після закінчення терміну дії договору, та врахував, що підстав для нарахування пені за весь час існування договірних відносин між сторонами немає, оскільки сторони, викладаючи п. 7.2 у новій редакції, не погодили можливість такого нарахування.

Просить залишити рішення господарського суду Рівненської області від 19.10.15р. у справі № 918/908/15 без змін, а апеляційну скаргу ПАТ НАК "Нафтогаз України" без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі з підстав, викладених у ній. Просив скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 19.10.2015 року у справі №918/908/15 в частині відмови у стягненні 90 267,39 грн. пені. Прийняти нове рішення, за яким позов в частині стягнення 90 267,39 грн. пені задовольнити.

Представники відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечили з підстав, викладених у відзиві. Просили залишити рішення господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.01.2013 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір № 13-134-РО купівлі-продажу природного газу (надалі-договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору (п. 1.1. договору в редакції, погодженій сторонами додатковою угодою № 9 від 22.12.2014 року).

За п. 11.1. договору, до якого неодноразово вносилися зміни (додаткові угоди № 3 від 31.12.2013 року, № 9 від 22.12.2014 року, № 12 від 27.03.2015 року, № 16 від 19.06.2015 року), строк дії цього договору встановлено з 01.01.2013 року по 30.06.2015 року включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 1.2. договору зі змінами, що вносилися додатковими угодами № 3 від 28.04.2014 року, № 6 від 05.09.2014 року, газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації організаціям (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), які є кінцевими споживачами газу (далі-споживачі покупця).

Згідно з п. 2.1. договору (за умовами останніх змін, внесених додатковою угодою № 12 від 27.03.2015 року) продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року газ в обсязі до 3 175,078 тис.куб.м.: у 2013 році - 1 263,593 (тис.куб.м.); у 2014 році - 1 025,102 (тис.куб.м.); у 2015 році - до 886,383 (тис.куб.м.), а саме: січень - 192,687; лютий - 154,696; березень - 130,000 (І квартал - 477,383); квітень - 59,000; травень - 4,500; червень - 2,500 (ІІ квартал - 66,000); липень - 2,500; серпень - 2,500; вересень - 3,000 (ІІІ квартал - 8,000); жовтень - 25,000; листопад - 110,000; грудень - 200,000 (ІV квартал - 335,000).(а.с. 33)

Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку(п.2.1.1. Договору).

Пунктами 3.3., 3.4. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числі місяця, наступного за місцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві однин примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивачем протягом січня 2013 року по червень 2015 року на виконання умов договору поставлено відповідачу газ на загальну суму 5 332 491,66 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 року на суму 349 235,22 грн., від 28.02.2013 року на суму 258 606,42 грн., від 31.05.2013 року на суму 240 851,80 грн., від 31.05.2013 року на суму 117 444,56 грн., від 31.05.2013 року на суму 7 229,40 грн., від 30.06.2013 року на суму 6 346,13 грн., від 31.07.2013 року на суму 5 273,63 грн., від 31.08.2013 року на суму 5 066,95 грн., від 30.09.2013 року на суму 10 883,87 грн., від 31.10.2013 року на суму 67 423,70 грн., від 30.11.2013 року на суму 126 717,10 грн., від 31.12.2013 року на суму 267 686,24 грн., від 31.01.2014 року на суму 286 925,63 грн., від 28.02.2014 року на суму 256 903,19 грн., від 31.03.2014 року на суму 154 596,48 грн., від 30.04.2014 року на суму 189 771,34 грн., від 30.04.2014 року на суму 14 966,88 грн., від 31.05.2014 року на суму 26 252,21 грн., від 30.06.2014 року на суму 16 042,70 грн., від 31.07.2014 року на суму 6 581,47 грн., від 31.08.2014 року на суму 6 249,85 грн., від 30.09.2014 року на суму 7 960,21 грн., від 31.10.2014 року на суму 43 857,23 грн., від 20.11.2014 року на суму 317 016,00 грн., від 31.12.2014 року на суму 713 501,16 грн., від 31.01.2015 року на суму 682 111,98 грн., від 28.02.2015 року на суму 529 060,32 грн., від 31.03.2015 року на суму 459 250,68 грн., від 30.04.2015 року на суму 129 578,40 грн., від 31.05.2015 року на суму 12 548,11 грн., від 30.06.2015 року на суму 16 552,80 грн. (а.с. 38-68).

У разі зміни НКРЕ ціни на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання газу ці зміни є обов'язковими для сторін за договором з моменту введення їх в дію, про що сторонами підписується додаткова угода до договору (п. 5.3. договору).

За умовами п. 5.2. договору, до якого додатковими угодами № 1 від 10.07.2013 року, № 2 від 31.12.2013 року, № 3 від 28.04.2014 року, № 4 від 15.05.2014 року, № % від 07.07.2014 року, № 6 від 05.09.2014 року, № 7 від 10.11.2014 року, № 8 від 08.12.2014 року, № 10 від 05.02.2015 року, № 11 від 10.03.2015 року, № 13 від 03.04.2015 року, № 14 від 12.05.2015 року, № 15 від 03.06.2015 року вносилися зміни, ціна за 1000 куб.м. газу становить 3 300,00 грн. без врахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того податок на додану вартість за ставкою - 20%. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3 000,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 660,00 грн., всього з ПДВ - 3 960,00 грн.

За п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовим коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної сплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Відповідно до п. 6.5. договору сторони погоджуються, що сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується сторонами як погашення заборгованості покупця перед продавцем за минулі періоди за договором, а у випадку відсутності простроченої заборгованості за договором сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць.

Пунктом 7.1. Договору, визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та Договором.

У п. 7.2. договору (до якого було внесено зміни, п. 7 додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 року (а.с. 20-22)) передбачено, що у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (Розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свій обов'язок щодо оплати поставленого природного газу виконав частково, сплативши 5 203 343,87 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань, а саме неповним розрахунком позивач звернувся до суду про стягнення на його користь з відповідача основний борг в сумі 129 147,79 грн., 101 315,68 грн. - пені, 7 353,75 грн. - 3% річних, 153 473,71 грн. - інфляційних.

Колегія суддів відзначає, що залишок боргу в розмірі 129 147,79 грн. був погашений після звернення позивача до суду першої інстанції шляхом зарахування зустрічних однорідних грошових вимог, у зв'язку з чим провадження в цій частині було припинено ухвалою господарського суду Рівненської області від 01.09.2015р. (а.с. 113).

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне застосувати наступні положення чинного законодавства .

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.1 ст.692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 509 ЦК України, - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ч. 1. ст. 12 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу, постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачені договором.

За п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу відповідач зобов'язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується позивачем, відповідачем погашено заборгованість в частині основного боргу в сумі 129 147,79 грн. після звернення позивача до суду шляхом зарахування зустрічних однорідних грошових вимог (а.с. 106-107).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із судом першої інстанції, що перерахування зазначених коштів відбулось після звернення до суду з позовом та під час розгляду справи в суді.

За приписами пункту 1-1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У пункті 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 (із змінами і доповненнями) роз'яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

З огляду на те, що відповідачем погашено заборгованість в сумі 129 147,79 грн. після пред'явлення позову до суду, на момент розгляду справи відсутній предмет спору щодо зазначеної суми, суд апеляційної інстанції погоджується із місцевим господарським судом про припинення провадження у справі в цій частині на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

Крім того , позивач просив стягнути з відповідача 101 315,68 грн. - пені, 7 353,75 грн. - 3% річних та 153 473,71 грн. - інфляційних втрат.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач, в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором, частково оплатив поставлений природний газ з порушенням строку оплати, який встановлений п. 6.1 договору.

Згідно ч.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 7.1. Договору, визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та Договором.

Пунктом 7.2. договору (з урахуванням змін, внесених п. 7 додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 року) передбачено, що у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (Розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1. договору).

У свою чергу, за умовами Розділу ХІ договору, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 16 від 19.06.2015 року, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Крім того, п. 9 додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 року сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного виконання.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

З наведеного вбачається, що вказаними пунктами додаткової угоди сторони узгодили, що нарахування пені здійснюватиметься лише у випадку, коли після закінчення строку дії договору покупець не здійснить повної оплати поставленого газу, тобто змінили підставу для її нарахування - наявність заборгованості станом на дату закінчення строку дії договору, визначили суму, на яку нараховуватиметься пеня - сума боргу станом на дату закінчення строку дії договору, погодили, що нарахування пені здійснюватиметься у порядку, передбаченому п. 6.1. договору, а також розповсюдили такий порядок на правовідносини з моменту їх виникнення.

З огляду на зазначене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду, що нарахування пені здійснюється на заборгованість, що існувала станом на дату закінчення строку дії договору, тобто на 30.06.2015 року, розмір якої склав 129 147,79 грн.

Вказана заборгованість складалася із боргу за квітень 2015 року в розмірі 100 046,88 грн., травень 2015 року в розмірі 12 548,11 грн., червень 2015 року в розмірі 16 552,80 грн.

Так, за змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обовязку в натурі.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Враховуючи, що за п. 7.2. договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1. договору), то пеня нараховується, починаючи з 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, на складові суми боргу, які існували станом на дату закінчення строку дії договору, тобто за квітень-червень 2015 року.

Вказане кореспондується з вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, яка визначає початковий момент нарахування пені, що не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до вищевикладеного, судова колегія погоджується із судом першої інстанції, що підстав для нарахування пені за весь час існування договірних відносин між сторонами немає, оскільки сторони, викладаючи п. 7.2. у новій редакції, не погодили можливість такого нарахування.

Отже, з урахуванням викладеного, судова колегія, перевіривши розрахунок пені, зроблений судом першої інстанції та наданий позивачем, вважає його правильним та арифметично вірним, а тому дійшла до висновку що правомірною до стягнення буде пеня у розмірі 11 048,29 грн.

Крім того , позивач просив стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (Постанова Верховного суду України від 12.12.11 в справі № 07/238-10).

Судова колегія, перевіривши розрахунок інфляційних, зроблений судом першої інстанції, згідно якого розмір інфляційних становить 153 443,54 грн., вважає його правильним.

Щодо розрахунку 3% річних, який міститься у матеріалах справи, судова колегія зазначає таке.

З наданого позивачем розрахунку 3% річних вбачається, що відповідні суми заявлених до стягнення грошових коштів за несвоєчасне виконання зобов'язання були обчислені позивачем без врахування днів, в яких фактично мало місце часткове погашення відповідачем суми основного боргу по кожному спірному періоду та без врахування ст. 254 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене судова колегія зауважує, що день фактичної сплати заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування пені (аналогічна позиція викладена у п. 1.9 постанови пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Також відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України, яка встановлює, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд першої інстанції зазначені приписи законодавства при обрахунку 3% річних врахував, а відтак, колегія суддів, перевіривши розрахунок 3% річних, зроблений судом першої інстанції, згідно якого розмір 3% річних становить 7 020,63 грн., вважає його правильним.

Разом з тим, щодо заяв відповідача про застосування позовної давності та зменшення суми штрафних санкцій (пені), судова колегія також погоджується із судом першої інстанції, що враховуючи період стягнення пені та суми, що підлягає до стягнення, відсутні підстави для їх розгляду та застосування (задоволення).

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним висновок місцевого суду щодо відмови в частині стягнення 90 267,39 грн. пені, 30,17 грн. - інфляційних втрат, 333,12 грн. -3% річних.

В силу ст.ст. 33, 38, 43, 47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи та вірно застосовані норми процесуального і матеріального права, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення господарського суду Рівненської області від 19 жовтня 2015 року у справі № 918/908/15.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України в зв'язку з відмовою в її задоволенні покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 19 жовтня 2015 року у справі №918/908/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Гудак А.В.