донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

03.12.2015 справа № 913/932/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:не з`явився,
від відповідача:не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м. Сєвєродонецьк Луганської області,
на рішення господарського суду Луганської області
від03.11.2015
по справі№913/932/15 (ОСОБА_4В.)
за позовомПриватного підприємства "Гидростандарт", м. Мелітополь Запорізької області
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м. Сєвєродонецьк Луганської області,
простягнення 242 007, 60 грн.

Приватне підприємство «Гидростандарт», м. Запоріжжя (далі ПП «Гидростандарт», Постачальник), звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області (далі ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», ОСОБА_5) про стягнення основного боргу у розмірі 224 049, 43 грн., пені у сумі 16 671, 82 грн., 3 % річних у розмірі 1 286, 35 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 03.11.2015 у справі № 913/931/15 позовні вимоги ПП «Гидростандарт» частково задоволено та стягнуто з ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» основний борг у розмірі 224 049, 43 грн., пеню в сумі 39 182, 30 грн., 3 % річних у розмірі 2 147, 26 грн. та судовий збір у сумі 3 980, 68 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і припинити провадження у справі. В апеляційній скарзі ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм як матеріального, так і процесуального права.

Представники Позивача та Відповідача у судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому судова колегія вважає можливим розглядати апеляційну скаргу за їх відсутності.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст. 101 ГПК України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені у скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд,

В С Т А Н О В И В :

Між ПП «Гидростандарт» та ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» 14.05.2015 було укладено Договір поставки № 79/15-3РА (далі Договір), відповідно до якого Постачальник зобовязується поставити у власність ОСОБА_5 продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, погодженими сторонами у Договорі та Специфікаціях, які є невідємними частинами чинного Договору (а. с. 12-17).

Відповідно до п. 4.1 Договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та у строки, погоджені сторонами у Специфікаціях до Договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та/або товаросупровідним документом.

Згідно з п. 5.2 Договору ціни за продукцію, що поставляється Постачальником, встановлюються сторонами у відповідних Специфікаціях до цього Договору.

Розрахунки за продукцію, що поставляється Постачальником за цим Договором, здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки відповідної продукції, якщо інший строк і порядок оплати не погоджено у Специфікаціях до чинного Договору (п. 5.3 Договору).

У п. 4 Специфікації № 1/3 від 14.05.2015 до Договору встановлено, що розрахунки за продукцію, що поставляється Постачальником за цією Специфікацією, здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на тридцятий календарний день з моменту приймання відповідної партії продукції на склад ОСОБА_5. У випадку якщо строк оплати припадає на вихідний та/або неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день (а. с. 18).

Згідно з п. 6.8, остаточна редакція якого погоджена у Протоколі узгодження розбіжностей № 1 до Договору (а. с. 19-21), у випадку несвоєчасної оплати продукції ОСОБА_5 сплачує Постачальнику неустойку у виді пені в розмірі 0,5 % від своєчасно невиконаного зобовязання за кожний день прострочення. Нарахування пені не обмежується 6 місяцями з дня невиконання зобовязання.

На виконання умов Договору ПП «Гідростандарт» здійснило поставку продукції: за видатковими накладними від 18.05.2015 № РН-0000380 на суму 11 196, 00 грн. (а. с. 28), № РН-0000420 від 25.05.2015 на суму 156 916, 33 грн. (а. с. 29) та № РН-0000447 від 04.06.2015 на суму 55 937, 10 грн. (а. с. 27).

Приймання продукції засвідчено відповідними Актами приймання продукції, підписаними та скріпленими печатками сторін: Акт № 1 від 18.05.2015 (а. с. 31), Акт № 4 від 25.05.2015 (а. с. 30) та Акт № 5 від 04.06.2015 (а. с. 37).

Таким чином, у звязку з тим, що Відповідач не здійсним оплату поставленої продукції, утворилась заборгованість у розмірі 224 049, 43 грн., що стало приводом для звернення ПП «Гидростандарт» до суду.

Відповідач вважає, що під партією розуміється вся кількість товару, зазначеного у Специфікації № 1/3 від 14.05.2015 до Договору. Оскільки ПП «Гидростандарт» не поставило весь товар, передбачений цією Специфікацією, строк оплати, на думку Відповідача, не настав.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтями 526, 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Як встановлено ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Проте, Відповідач заперечує, що умови Договору передбачають його обовязок з оплати кожної партії товару, оскільки вважає, що у звязку з підписанням Специфікації до Договору відбулась новація, внаслідок якої попереднє зобовязання щодо визначення партії продукції та строків її оплати припинилось.

Колегія суддів вважає таке твердження безпідставним та таким, що не відповідає чинному законодавству і матеріалам справи, з огляду на таке.

Згідно з частиною 2 статті 604 ЦК України зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація).

Тобто характерним для новації є саме укладення нового зобовязання, а не зміна його частини, що є підставою для припинення попереднього зобовязання, при цьому нове зобовязання укладається між тими ж сторонами.

Специфікація, укладена між Сторонами, ґрунтується на умовах Договору та конкретизує їх, але не замінює первісне зобовязання з поставки товару новим.

Як свідчать матеріали справи, ПП «Гидростандарт» звернулось до ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» з листом б/н від 29.07.2015 щодо погашення заборгованості за Договором (а. с. 36). У відповідь на звернення Позивача ОСОБА_5 листом від 01.09.2015 № 647 повідомив, що питання погашення заборгованості розглядається, а оплату планується здійснити у вересні-жовтні 2015 року (а. с. 39).

Отже, Відповідач не висловив заперечень щодо умов поставки та оплати товару за Договором та визнав наявність заборгованості.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Специфікація не містить умов щодо визначення поняття «партія товару», на які посилається апелянт. Виходячи з визначення, наведеного у п. 4.1 Договору, колегія суддів дійшла висновку, що товар, поставлений за видатковими накладними № РН-0000380 від 18.05.2015, № РН-0000420 від 25.05.2015, № РН-0000447 від 04.06.2015 поставлено партіями, оскільки при кожній поставці продукція є однорідною за своїми якісними показниками та супроводжується одним товаросупровідним документом (видаткові накладні а. с. 27-29, рахунки-фактури а. с. 33-35, товарно-транспортні накладні а. с. 40-42, податкові накладні а. с. 57-59).

Колегія суддів вважає, що обовязок з оплати товару Відповідачем виник відповідно до умов Договору у строк, передбачений Специфікацією на 30 календарний день з дня приймання відповідної партії товару.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив, що основний борг, заявлений Позивачем, підлягає стягненню з ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» у розмірі 224 049, 43 грн.

Щодо нарахування пені за прострочення виконання зобовязання колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами і договором.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

У п. 6.8 Договору в редакції Протоколу узгодження розбіжностей №1 від 14.05.2015 сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі 0,5% від своєчасно невиконаного зобовязання за кожний день прострочення. Нарахування пені не обмежується 6 місяцями з дня невиконання зобовязання.

Позивач заявив до стягнення пеню за період: за видатковою накладною № РН-0000447 з 07.07.2015 по 22.10.2015 у сумі 8 986, 72 грн., за видатковою накладною № РН-0000380 з 18.06.2015 по 22.10.2015 у сумі 2 148, 40 грн., за видатковою накладною № РН-0000420 з 25.05.2015 по 22.10.2015 у сумі 28 305, 13 грн. Всього 39 182, 30 грн.

Перевіривши арифметичний розрахунок, здійснений судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог у частині стягнення пені у розмірі 39 182, 30 грн.

Щодо стягнення 3 % річних судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок, здійснений судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог у частині стягнення 3 % річних у розмірі 2 147, 26 грн.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Луганської області від 03.11.2015 у справі № 913/932/15 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області, на рішення господарського суду Луганської області від 03.11.2015 у справі № 913/932/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 03.11.2015 у справі № 913/932/15 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС