ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.12.2015 Справа № 30/5009/1114/11

Суддя Алейникова Т.Г., розглянувши скаргу у відкритому судовому засіданні Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_2 та зобовязання вказаного старшого державного виконавця вчинити певні дії у справі,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Будмет-2007 (69600, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Доківська, 1)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69001, АДРЕСА_1)

про стягнення 32440,65 грн.

Представники сторін:

Від позивача не зявився;

Від відповідача ОСОБА_3, адвокат на підставі посвідчення № 8 від 28.05.2015 р.;

Від ВДВС не зявився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулась Фізична особа підприємець ОСОБА_1 зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_2 та зобовязанням вказаного старшого державного виконавця вчинити певні дії.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 07.04.2011 р. по справі № 30/5009/1114/11 позов було задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Будмет-2007 26738 (двадцять шість тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 35 коп. основного боргу, 1909 (одну тисячу девятсот девять) грн. 79 коп. втрат від інфляції, 845 (вісімсот сорок пять) грн. 52 коп. 3% річних, 291 (двісті девяносто одну) грн. 97 коп. державного мита та 212 (двісті дванадцять) грн. 40 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову було відмовлено.

На виконання вказаного рішення було видано відповідний наказ.

Постановою ВДВС України відкрито виконавче провадження.

В своїй скарзі представник відповідача вважає, що дані постанови є незаконними та просить суд визнати незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Орджинікідзевського ВДВС Головного управління юстиції у Запорізькій області.

Ухвалою від 24.11.2015 р. суд прийняв скаргу до розгляду та призначив судове засідання на 02.12.2015 р. о 09 год. 30 хв.

Представники позивача та ВДВС у судове засідання 02.12.2015 р. не зявились, відзивів та клопотань на адресу суду не надали. Відповідач в судовому засіданні підтримав вимоги викладені в скарзі та просив суд задовольнити їх повністю.

У відповідності до ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними та представник ВДВС їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши скаргу, суд встановив:

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України Про державну виконавчу службу, частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України Про виконавче провадження. Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців. Подання скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби в порядку ст. 121-2 ГПК України має на меті відновлення порушеного права сторони виконавчого провадження. У відповідності до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Крім того, як передбачено ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначає, що він 10.09.2015 р. звернувся із заявою до начальника Орджонікідзевського Відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції в порядку статті 83 Закону України «Про виконавче провадження».

В своїй заяві скаржник виклав наступні вимоги:

- надіслати постанову про закінчення виконавчого провадження № 26663802 із зазначенням підстав його закриття;

- винести постанову про зобов'язання державного виконавця провести виконавчі дії при виконанні ВП 26663802 в порядку визначеному ч. 1,2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», а саме зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1, скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи з примусового виконання рішення, а також провести інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження;

- надіслати на адресу ОСОБА_1 додаткову копію постанови зазначену у ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» для пред'явлення до органів, що ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

У зв'язку із бездіяльністю начальника Орджонікідзевського ДВС, що виявилася у ненаданні відповіді на заяву, а саме відсутня відповідь станом на 15.10.2015 р., представником ОСОБА_1 подано скаргу.

Лише 22.10.2015р. у канцелярії Орджонікідзевського ВДВС, представником отримано відповідь на скаргу, що оформлена листом від 20.10.2015 р. № 3090/5 та розглянута у порядку Закону України «Про звернення громадян». До листа додано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.12.2012р. ВП №26663802.

Скаржник вважає що у виконавчому провадженні ВП №26663802 державний виконавець проявляє бездіяльність, що полягає у невинесенні постанови про закінчення виконавчого провадження в порядку ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», не прийнятті заходів щодо скасування арешту накладеного на майно боржника в порядку ч.1,2 ст.50 Закону «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України, боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Підстави закінчення виконавчого провадження визначені ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», № 606-ХІV.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Частиною 2 ст. 30 (Строк здійснення виконавчого провадження) визначено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження

Згідно наданої копії постанови про повернення виконавчого документу, вбачається, що виконавчий документ повернено стягувачу ще у 2012 р. Більш того, строк для повторного пред'явлення виконавчого документу також сплив (до 19.12.2013 р.)

Отже, строк стягнення за майновими вимогами до ФОП ОСОБА_1 сплив, а відтак державний виконавець мав закінчити виконавче провадження, шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №26663802

Всупереч вимог ч. 2 ст. 30, п.6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження, чим проявив бездіяльність, що порушує права боржника у виконавчому провадженні № 26663802.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначено ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». № 606-ХІV.

У разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». № 606-ХІV).

Враховуючи вищевикладену бездіяльність державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження, це призвело до порушення приписів ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». № 606-ХІУ.

Зокрема, державний виконавець не застосував наслідки завершення виконавчого провадження, а саме не скасував арешт накладений на майно боржника ОСОБА_1. що є порушенням прав боржника у ВП №26663802.

Аналогічне положення міститься у п. 3.17. Інструкції з організації примусового виконання рішень (затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р.), відповідно до якого, у постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець, серед іншого, зазначає наслідки завершення відповідного виконавчого провадження, зокрема, зняття арешту.

За даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на цей час за скаржником зареєстровано арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження №11231409), підстава обтяження - постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 814/5 від 31.05.2011 р. Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції старшого державного виконавця Куранової М.Л.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV).

На підставі викладеного, суд визнає неправомірною бездіяльність державного виконавця Орджонікідзевського Відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ, яка полягає у невинесенні постанови про закінчення виконавчого ВП №26663802 та не скасуванні арешту накладеного на майно боржника

Відповідно до ст.121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

В п. 9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» закріплено, що за змістом цієї статті ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо). Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Виконання рішення, ухвали, постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу, тому господарські суди не повинні порушувати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби. У зв'язку з цим відповідна скарга не підлягає оплаті судовим збором (п.9.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»). Скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 ГПК, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності -зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" (п. 9.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Статтею 11 Закону України Про виконавче провадження передбачені права та обовязки державного виконавця. Аналіз зазначеної норми свідчить, що виконання державним виконавцем обовязків, які визначені законом, будуть вважитися належними у разі вжиття останнім всіх необхідних заходів для повного виконання виконавчого документа (наказу господарського суду) в установлені законом строки. Законодавець покладає на державного виконавця коло обовязків та надає йому права, які мають бути застосовані державним виконавцем для повного виконання, в даному випадку, рішення господарського суду, тобто державний виконавець повинен вжити всі можливі та необхідні заходи, які встановлені Законом України Про виконавче провадження для примусового виконання виконавчого документу. Закон України Про виконавче провадження зобовязує державного виконавця вчиняти дії у певній послідовності для задоволення вимог стягувача та дотримання прав боржника, тобто, виконавче провадження має послідовні стадії виконання виконавчого документу і порушувати цей порядок незаконно.

Відкриття виконавчого провадження - це стадія, яка полягає у діях державного виконавця, що спрямовані на визначення підстав для відкриття виконавчого провадження.

Питання про відкриття виконавчого провадження вирішує державний виконавець у триденний строк із моменту звернення із заявою про виконання або надходження виконавчого документу від суду. У такому разі державний виконавець відкриває провадження не пізніше наступного дня після одержання виконавчого документа і в той самий день проводить виконавчі дії. При винесені постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання боржником рішення суду; попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних із провадженням виконавчих дій; за заявою стягувача державний виконавець має право накласти арешт на майно боржника та оголосити заборону на його відчуження, одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника.

Підготовка до примусового виконання - це дії державного виконавця, спрямовані на встановлення місця знаходження (проживання) боржника, наявності рухомого або нерухомого майна, грошових коштів в установах банків, пропозиції виконати рішення добровільно, створення умов для подальшого виконання виконавчого документу. Мета цієї стадії - створити належні умови для своєчасного й ефективного виконання документів, що надійшли до державного виконавця, а також забезпечити умови для добровільного виконання рішення боржником.

Примусове виконання (застосування заходів примусового виконання рішення) - це вжиття державним виконавцем заходів щодо реалізації припису юрисдикційного акта способами, які визначено законом, із покладанням на боржника виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних із виконанням.

Закінчення виконавчого провадження - це дія державного виконавця, що полягає у завершенні проведення виконавчих дій у певному виконавчому провадженні, за певним виконавчим документом. Підстави закінчення виконавчого провадження визначено у ст. 49 Закону України Про виконавче провадження.

Законодавець покладає на державного виконавця коло обов'язків та надає йому права, які мають бути застосовані державним виконавцем для повного виконання, в даному випадку, рішення господарського суду, тобто державний виконавець повинен вжити всі можливі та необхідні заходи, які встановлені Законом України Про виконавче провадження, для примусового виконання виконавчого документу.

Тобто, Закон України Про виконавче провадження зобов'язує державного виконавця вчиняти виконавчі дії у певній послідовності для задоволення вимог стягувача та дотримання прав боржника.

Частиною 1 ст. 31 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги зазначені обставини та норми права, суд враховує доводи скаржника про неправомірність дій державного виконавця.

Отже, дії вчинені державним виконавцем, не відповідають положенням Закону України Про виконавче провадження та нормативно-правовим актам Кабінету Міністрів України і Міністерства юстиції України.

Таким чином, вимоги скаржника про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця щодо не прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження № 26663802 та не скасуванні арешту накладеного на майно боржника у ВП №26663802 задовольнити частково. В іншій частині вимог скарги відмовити. Строк на оскарження заявником не сплив.

На підставі викладеного, Закону України Про виконавче провадження, керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ та зобовязання вказаного державного виконавця вчинити певні дії у справі.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ щодо не прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження №26663802 та не скасування арешту накладеного на майно боржника у ВП №26663802; В іншій частині вимог скарги відмовити.

Копію ухали направити сторонам у справі та управлінню державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень.

Суддя Т. Г. Алейникова