ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"03" грудня 2015 р. Справа № 911/5190/15

За позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО»

про вжиття запобіжного заходу

Суддя С.І. Чонгова

Представники сторін не викликались

До господарського суду Київської області 03.12.2015 подано заяву №3.4.4-641 від 02.12.2015 про вжиття запобіжного заходу, відповідно до якої просить суд накласти арешт на повітряне судно Boeng 737-500 модифікація 737-524 реєстрація VP-BYO, яке знаходиться за адресою: 03036, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 79, на території Комунального підприємства міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни).

Розглянувши подану заяву суд не може її розглянути в якості заяви про вжиття запобіжного заходу з огляду на таке.

Відповідно до ст. 43-1 ГПК України, особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття передбачених статтею 432 цього Кодексу запобіжних заходів до подання позову.

Згідно ст. 43-2 ГПК України, запобіжні заходи включають, зокрема, накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб.

Разом з тим, як визначено ч. 5 ст. 43-3 ГПК України, заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом п'яти днів з дня винесення ухвали про вжиття запобіжних заходів. Після подання заявником позовної заяви запобіжні заходи діють як заходи забезпечення позову.

Таким чином, враховуючи наведені норми процесуального законодавства заява про вжиття запобіжних заходів має подаватись до господарського суду до подання позовної заяви про захист порушеного права.

Водночас, 03.12.2015 Державним підприємством обслуговування повітряного руху України подано позовну заяву №3.4.4-634 від 27.11.2015 до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО» про стягнення 776 172,55 євро, що станом на 20.11.2015 за офіційним курсом НБУ складає 19 948 400,81грн.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 43-4 ГПК України, заява про вжиття запобіжних заходів розглядається не пізніше двох днів з дня її подання господарським судом, в районі діяльності якого належить провести ці процесуальні дії, з повідомленням заінтересованих осіб. Однак неявка їх не перешкоджає розглядові заяви. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд обов'язково залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами.

Таким чином, оскільки заявник просить суд вчинити процесуальні дії, а саме накласти арешт на майно, яке знаходиться в місті Києві, дана заява про вжиття запобіжних заходів не може розглядатись господарським судом Київської області.

Проте, як вже зазначалось вище, заява про вжиття запобіжних заходів має подаватись до подачі позовної заяви, окрім того, враховуючи ч. 5 ст. 43-3 відповідно до якої, після подання заявником позовної заяви запобіжні заходи діють як заходи забезпечення позову, суд розглядає подану позивачем заяву не як заяву про вжиття запобіжних заходів, а як заяву про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали заяви, суд знаходить заяву позивача про забезпечення позовних вимог такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити, передбачених ст. 67 ГПК України, заходів до забезпечення позову.

Згідно до ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду у разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішенні питання щодо застосування заходів забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Однак, позивачем, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не надано доказів у підтвердження того, що виконання рішення у даній справі, у разі задоволення позову, буде утруднено або унеможливлено, зокрема, у звязку з відчуженням майна відповідачем. Так, позивачем не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач має намір відчужити все своє майно.

Крім того, заявником не надано оцінки майна, на яке останній просить суд накласти арешт, а також доказів підтвердження того, що вказане майно належить ВАТ «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО».

Не виконання зобовязань відповідачем, у разі доведення такого факту, не є підставою вважати, що рішення у даній справі буде утруднено виконанням.

Окрім того, як вже зазначалось вище заявником подано до суду позовну заяву до ВАТ «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО» про стягнення 776 172,55 євро і відповідно заявник просить суд накласти арешт, оскільки рішення у такій справі неможливо буде виконати.

На такі твердження заявника суд зазначає, що ним подано позовну заяву до ВАТ «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО» який є господарюючим субєктом Російської Федерації.

У відповідності до ст. 7 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, яка депонована Російською Федерацією 05.03.1993 і ратифікована Україною 19.12.1992, згідно постанови Верховної Ради України від 19.12.1992 № 2899- XI, держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності.

Рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконаними на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав.

Рішення, винесені компетентним судом однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав у частині звернення стягнення на майно відповідача, підлягають виконанню на території іншої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав органами, призначеними судом або визначеними законодавством цієї держави.

Таким чином, враховуючи викладене виконання рішення у справі за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ВАТ «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО» про стягнення 776 172,55 євро і заявником відповідно не доведено чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, що також є підставою для накладення арешту на зазначене позивачем майно.

Враховуючи викладені обставини, підстав для задоволення поданої заяви не має.

Відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає у зверненні з такою заявою знов на будь-який стадії судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст., 44-1, 44-2, 44-3, 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

1. Відмовити у задоволенні заяви Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про накладення арешту на на повітряне судно Boeng 737-500 модифікація 737-524 реєстрація VP-BYO, яке знаходиться за адресою: 03036, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 79, на території Комунального підприємства міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни).

2. Копії даної ухвали направити на адресу сторін.

Суддя С.І. Чонгова