ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 р. Справа № 923/1844/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства "БІЗОН-ТЕХ 2012"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро"

про стягнення 851330,05 грн,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1 (представника за дорученням),

відповідача ОСОБА_2 (директора), ОСОБА_3 (представника за дорученням), ОСОБА_4 (представника за дорученням),

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 851330,05 грн, з яких: 137426,53 грн пені, 139932,33 грн штрафу, 36670,67 грн річних та 537300,52 грн інфляційних. Безпосередньо позовні вимоги ґрунтуються на неналежному виконанні відповідачем взятих на себе зобовязань щодо своєчасної оплати товару за договором поставки № КГ-Н-2 від 31.10.2012, що встановлено рішенням Господарського суду Херсонської області у справі № 923/1487/14 від 02.12.2014, яким стягнуто з відповідача 499437,12 грн основної заборгованості, 466441,10 грн індексації ціни товару, 149831,13 грн штрафу та 72650,99 грн пені.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на припинення зобовязань за договором поставки з моменту повного розрахунку, а саме з 30.09.2015, тобто дня остаточної сплати всієї стягнутої судом суми. Поряд з цим відповідач зазначив, що за умовами договору не передбачено нарахування штрафу на індексацію ціни товару, а нарахування інфляційних та річних за статтею 625 Цивільного кодексу України унеможливлене через наявну привязку ціни товару до долара США.

Під час судового розгляду справи відповідачем заявлене клопотання про зменшення суми пені до 1 грн з посиланням на наявність заборгованості перед іншими кредиторами.

В свою чергу, позивач заперечив проти цього, вказавши про недоведеність вказаної обставини належними доказами, а також перевищення суми штрафної санкції збиткам позивача від несвоєчасної оплати товару.

Судовий розгляд справи проведено в судових засіданнях, які відбулися 24 листопада та 3 грудня 2015 року.

Крім викладеного судом встановлено, що 2 грудня 2014 року Господарським судом Херсонської області у справі № 923/1487/14 за позовом Приватного підприємства «БІЗОН-ТЕХ 2012» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» про стягнення 831330,05 грн винесено рішення, яке залишене без змін після апеляційного перегляду згідно з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 3 лютого 2015 року, за яким з відповідача стягнуто 499437,12 грн основної заборгованості, 466441,10 грн індексації ціни товару, 149831,13 грн штрафу та 72650,99 грн пені.

За статтею 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановленні рішенням у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зокрема, за змістом постанови Одеського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 між позивачем та відповідачем 31.10.2012 укладено договір поставки насіння № КГ-Н-2, відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 якого у порядку, строки та на умовах, визначених цим договором та специфікаціями до нього, постачальник зобовязується поставляти та передавати у власність покупця насіння для сівби, а покупець зобовязується приймати цей товар та оплачувати його. Усі поставки постачальником покупцю насіння до кінця року, в якому був укладений цей договір, а також порядок їх оплати, регулюється цим договором. Якщо сторони в наступному році не укладуть новий договір поставки, але фактично постачальником будуть здійснюватися поставки насіння покупцю, то цей договір продовжує регулювати умови таких поставок між сторонами і в наступному році аж до укладання нового договору поставки насіння. Згідно пункту 2.1 договору, найменування (асортимент) товару його кількість та ціна вказуються в Специфікаціях до Договору, які є невідємними його частинами.

Відповідно до пункту 5.1 договору, покупець зобовязується оплатити постачальнику товар у строки та в розмірах, що визначені в специфікаціях, а також зобовязується сплатити суму індексації ціни товару в порядку, визначеному цим договором, Якщо в специфікації не вказано дату (строк) оплати товару, то такий товар оплачується покупцем у день його отримання від постачальника. Ця умова також діє, якщо між сторонами фактично відбулась поставка товару по накладній, але на такий товар не була підписана специфікація. Згідно з пунктом 5.6. договору ціна товару, що вказана в специфікаціях, визначена на дату їх складання.

За прострочення строків виконання грошових зобовязань покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05% від суми простроченого зобовязання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 20 календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від простроченої суми.

Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобовязань за цим договором не обмежується шістьома місяцями, а здійснюється до моменту їх фактичного виконання, а строк позовної давності з вимог про стягнення штрафних санкцій (неустойки) по таким зобовязанням збільшують до трьох років.

На виконання умов договору поставки позивачем поставлено товар на загальну суму 543437,12 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 884 від 02.04.2013 на суму 125585 грн, № 887 від 02.04.2013 на суму 189280 грн, № 1824 від 19.04.2013 на суму 36432,50 грн, № 2100 від 24.04.2013 на суму 109882,50 грн, № 2973 від 07.08.2013 на суму 82257,12 грн.

В свою чергу, відповідачем частково оплачено поставлений товар в сумі 44000 грн, внаслідок чого за відповідачем залишилась непогашеною заборгованість в сумі 499437,12 грн станом на 23.09.2014.

Згідно з пунктом 5.6. договору поставки ціна товару, що вказана в специфікаціях, визначена на дату їх складання, а у звязку з тим, що товар буде оплачуватися покупцем не в день складання специфікації, то всі платежі за товар підлягають індексації. Проіндексована сума платежу визначається таким чином: ПСП = (К2/К1) х СП, де ПСП- проіндексована сума платежу, яка підлягає сплаті покупцем постачальнику; СП - сума платежу за товар; К2 - середній курс продажу банками доларів США за гривні на міжбанківському валютному ринку, зафіксований на момент закриття торгів у найближчий попередній до дати платежу день; К1 - курс гривні до долару США на дату складання специфікації, за яким визначалась ціна товару в ній (вказується в специфікаціях). Якщо показник К1 не вказаний у специфікації, то він дорівнює офіційному курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України на дату складання специфікації.

Для розрахунку такої індексації сторони в підпункті 5.6.1 договору визначили, що для показника К2 вони використовують середній курс продажу банками доларів США за гривні (показник АSК на веб-сторінці http.udinform.com. в огляді фінансового дня) на міжбанківському валютному ринку, зафіксований на момент закриття торгів у найближчий попередній до дати платежу день, інформацію про який сторони одержують із веб-сторінки http.udinform.com.

Згідно з підпунктом 5.6.2. договору у день здійснення платежу покупець самостійно, без пред'явлення йому рахунку з збоку постачальника, проводить його індексацію у встановленому порядку та перераховує постачальнику проіндексовану суму платежу. Якщо К2 є меншим за К1, то ПСП дорівнює СП.

Згідно з пунктом 5.6.4 договору при зверненні постачальника до суду з позовною заявою про стягнення з покупця заборгованості за цим договором, суми прострочених і несплачених покупцем платежів індексуються у вказаному порядку, але показник К2 для них визначається станом на дату складання позовної заяви постачальником про стягнення із покупця заборгованості за цим договором. Якщо показник К2 під час розгляду справи в суді зменшується, то перерахунок суми індексації ціни товару не проводиться.

Відповідно до пункту 5.1, підпунктів 7.1.1., 7.1.3. договору відповідач зобов'язався оплатити товар, у тому числі сплатити суму індексації ціни товару, для чого зобов'язався перед здійсненням будь-якого платежу провести його індексацію в порядку, визначеному договором.

У пункті 3 кожної зі специфікацій до договору також вказано, що суми платежів підлягають індексації згідно з договором.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що за умовами договору повна ціна товару складається з ціни товару, що визначена в специфікаціях, тобто, базової ціни та суми індексації ціни товару, що нараховується в порядку, передбаченому пунктом 5.6. договору і його підпунктами 5.6.1 - 5.6.6.

Так, згідно з підпунктом 5.6.6. договору зобов'язання покупця щодо сплати проіндексованих сум платежів є грошовим зобов'язанням покупця перед постачальником з оплати товару. Сплачені покупцем постачальнику суми у зв'язку з виконанням цього пункту, що перевищують ціну товару вказану в специфікаціях, є індексацією (тобто, збільшенням) ціни товару.

Отже, пункт 5.6 договору і його підпункти 5.6.1 - 5.6.6. містять умови, що передбачають чітко визначений, за настання певних обставин, порядок та спосіб розрахунку нової ціни товару шляхом індексації сум платежів за товар, що заздалегідь погоджений сторонами в договорі, що дозволяє їм без додаткових домовленостей, переговорів, укладання додаткових угод тощо, відразу визначити нову ціну товару (доплату до базової, первинної ціни договору).

При розгляді даної справи суд вважає за необхідне доповнити вказані висновки тим, що індексація ціни товару є складовою частиною ціни товару станом на день її оплати, а у випадку несвоєчасної оплати є загальним боргом.

За результатами розгляду справи № 923/1487/14 судом стягнуто пеню у розмірі 72650,99 грн за період з 16.10.2013 по 23.09.2014 (за 343 дні), та штраф у розмірі 149831,13 грн за порушення пункту 8.1.3. договору.

В процесі примусового виконання рішення господарського суду у названій справі відповідач повністю сплатив заборгованість (з урахуванням стягнутої судом суми судового збору в розмірі 23767,21 грн), а саме: 02.04.2015 8901,26 грн, 24.04.2014 8910 грн, 24.07.2915 1069,31 грн, 01.09.2015 200000 грн, 23.09.2015 312619,52 грн, 30.09.2015 360377,46 грн.

Зважаючи на несвоєчасне виконання зобовязань за договором позивачем додатково нараховані відповідачу відповідно до розрахунків, доданих до матеріалів справи, 137426,53 грн пені, 139932,33 грн штрафу, 36670,67 грн річних та 537300,52 грн інфляційних, у звязку з чим суд зазначає наступне.

1. Відносно нарахованої пені

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої.

В даному контексті суд також зазначає, що у відповідності до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а за частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

Суд констатує, що з урахуванням приписів статті 599 ЦК України, за якою зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, в даному випадку зобовязання відповідача щодо сплати основної заборгованості припинилося 30.09.2015 день сплати остаточної суми заборгованості, а не в момент прийняття судом судового рішення про стягнення заборгованості, як то визначає відповідач.

При цьому суд також зазначає, що в пункті 7 постанови № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» Пленум Вищого господарського суду України вказав, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною.

За таких обставин, нарахування неустойки, інфляційних та річних після прийняття судового рішення можливе.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також в ч. 1 статті 611, ч. 2-4 статті 612, ч. 1, 2 статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 статті 549 ЦК України).

Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків оплати. Зокрема, пунктом 8.1.3. договору поставки встановлена відповідальність покупця за прострочення виконання грошових зобовязань по сплаті вартості товару у вигляді нарахування пені у розмірі 0,05% від простроченої суми за кожний день прострочення, а за пунктом 8.2. - сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобовязань за цим договором не обмежується шістьома місяцями, а здійснюється до моменту їх фактичного виконання, а строк позовної давності з вимог про стягнення штрафних санкцій (неустойки) по таким зобовязанням збільшують до трьох років.

На підставі положень цих пунктів договору позивачем нарахована пеня у розмірі 137426,53 грн за період з 24.09.2014 по 29.09.2015, з розрахунку:

1) 82058,05 грн за несвоєчасну сплату суми основної заборгованості в розмірі 499437,12 грн по періодам: а) 75664,72 грн за період з 24.09.2014 по 23.07.2015 (303 дні), за ставкою 0,05%, від суми заборгованості 499437,12 грн; б) 1495,10 грн за період з 24.07.2015 по 29.07.2015 (6 днів), за ставкою 0,05%, від суми заборгованості 498367,81 грн; в) 4898,23 грн за період з 30.07.2015 по 22.09.2015 (55 днів), за ставкою 0,05%, від суми заборгованості 178117,81 грн;

2) 55368,48 грн за несвоєчасну сплату частини основної заборгованості (суми індексації ціни товару) в розмірі 466441,10 грн по періодам: а) 54107,16 грн за період з 03.02.2015 по 22.09.2015 (232 дні), за ставкою 0,05%, від суми заборгованості 466441,10 грн; б) 1261,32 грн за період з 23.09.2015 по 29.07.2015 (7 днів), за ставкою 0,05%, від суми заборгованості 360377,46 грн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

В даному випадку договором встановлено інший строк припинення нарахування пені, а тому обмеження шестимісячним строком для нарахування пені не діє на правовідносини, які склалися між сторонами.

Враховуючи викладені обставини нарахування пені у вказаному розмірі є правомірним, а тому ці вимоги підлягають задоволенню.

Відносно заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки у звязку з його фінансовим станом суд зазначає наступне.

Так, принцип свободи договору декларується в статтях 3, 627 ЦК України. Разом з тим, здійснення особами цивільних прав певним чином обмежується. Зокрема, згідно статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені цією статтею, суд може застосувати наслідки, встановлені законом, а саме за статтею 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень статті 13 цього ж Кодексу.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (аналогічні положення містяться в статті 551 ЦК України). При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно частиною 1 статті 627 того ж Кодексу, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вимога врахування принципу розумності є прямою вимогою Закону до договору. Тобто, сума неустойки, яка передбачається в договорі, повинна бути розумною.

В даному спорі відповідач не довів, що сума неустойки є нерозумною та несправедливою, а також не довів, що його матеріальний стан щодо неможливості її сплати суперечність принципам розумності і справедливості договірних зобовязань, у звязку з чим його клопотання про зменшення суми неустойки задоволенню не підлягає.

2. Відносно нарахованого штрафу

Пунктом 8.1.3. договору поставки передбачений штраф у розмірі 30 % від простроченої суми, що сплачує покупець за прострочення виконання грошових зобовязань понад 20 календарних днів.

Так, позивачем нарахований штраф у розмірі 139932,33 грн, який обрахований від суми заборгованості 466441,10 грн (частини суми заборгованості, яка позивачем названа сума індексації ціни товару).

За статтею 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобовязання.

Проте, згідно до приписів статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Зокрема, Верховний Суд України в постанові від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15 зробив висновок щодо застосування норм статей 509, 549 ЦК України в контексті статті 61 Конституції України, а саме щодо неможливості одночасного нарахування пені та штрафу за невиконання грошового зобовязання.

Так, Верховний Суд України дійшов висновку, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що пунктом 4 Оглядового листа № 01-06/767/2013 від 29.04.2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» Вищий господарський суд України вказав, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить законодавству України. Такий висновок ґрунтувався на правовій позиції наведеній у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 № 42/252, від 09.04.2012 № 20/246-08 та від 12.06.2012 у справі № 06/5026/1052/2011.

Зокрема, вищі суди зазначили, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, суд вважає за необхідне констатувати про зміну Верховним Судом України власної правової позиції щодо одночасного нарахування штрафу та пені за невиконання одного й того ж грошового зобовязання за договором, а тому судом приймається до уваги останній правовий висновок по застосуванню норм статей 509, 549 ЦК України та статті 61 Конституції України.

У даному спорі пунктом 8.1.3. договору поставки нарахування пені та штрафу передбачене за невиконання одних і тих же зобовязань, яке підлягає сприйняттю як одночасне застосування одного й того ж виду відповідальності, що суперечить статті 61 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за договором поставки свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому позовні вимоги щодо нарахування штрафу задоволенню не підлягають.

3. Щодо нарахування інфляційних

Статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, за частиною 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За змістом пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12).

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 року у справі 6-36736вов10), а тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні.

Поряд з цим, у правовідносинах, які існували між сторонами за договором поставки, зобовязання хоча і були визначені у національній валюті, але вартість товару, яка підлягала обрахуванню станом на день її оплати, залежала від курсу долара США.

Таким чином, позивачем мінімізовано власні ризики по знеціненню реалізованого за договором поставки товару шляхом визначення його ціни в грошовому еквіваленті до іноземної валюти.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 198 Господарського кодексу України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 N 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу).

Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

На підставі викладеного суд доходить висновку, що нарахування інфляційних у розмірі 537300,52 грн на суму заборгованості за період з 16.10.2013 по 29.09.2015, яка хоча і передбачена у національній валюті, але проіндексована по відношенню до іноземної валюти, є неправомірним.

При цьому суд зазначає, що на правовідносини між сторонами не може розповсюджуватися випадок, описаний у пунктів 8.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», за яким, якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання.

Такий висновок слідує з того, що у даному спорі сторонами вартість товару визначалася не станом на час поставки у доларовому еквіваленті, а на час оплати, з урахуванням курсу долара США, що не є тотожним.

4. Щодо нарахування річних

З урахуванням приписів частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобовязання є обовязок боржника сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

В даному випадку позивачем нараховані 36670,67 грн річних за розрахунками:

1) 27569,01 грн від частини суми основної заборгованості: а) 56,77 грн від суми заборгованості 1069,31 грн за період з 16.10.2013 по 23.07.2015; б) 17161,89 грн від суми заборгованості 320250 грн за період з 16.10.2013 по 29.07.2015; в) 10350,35 грн від суми заборгованості 178117,81 грн за період з 16.10.2013 по 22.09.2015;

2) 9101,66 грн від частини суми основної заборгованості (суму індексації у розумінні позивача): а) 2022,47 грн від суми заборгованості 106063,64 грн за період з 03.02.2015 по 22.09.2015; б) 7079,19 грн від суми заборгованості 360377,46 грн за період з 03.02.2015 по 29.09.2015.

Враховуючи, що відповідачем зобовязання виконане несвоєчасно, а стягнення суми заборгованості за судовим рішенням у справі № 923/1487/14 не зупинило основного зобовязання, нарахування річних в казаному розмірі є правомірним, а тому ці вимоги підлягають задоволенню.

Суд також зазначає, що позивачем в межах розгляду даної справи подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми стягнення, а також на наявне рухоме майно сільськогосподарську техніку.

За результатами обговорення даної заяви в судовому засіданні, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки заявником не наведено вичерпних обставин та доказів ухилення відповідача від виконання судового рішення у даній справі, враховуючи його повне виконання у справі № 923/1487/14.

З огляду на зазначене вище та частковість задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 12769,95 грн, сплачений позивачем платіжним дорученням № 2451 від 03.11.2015, відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а судовий збір, у розмірі 609 грн, сплачений позивачем за платіжним дорученням № 2514 від 20.11.2015 за подачу заяви про забезпечення позову відноситься на нього.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» (адреса: 74230 Херсонська область, Нововоронцовський район, с. Михайлівка, вул. Леонтіївська, буд. 40; ) на користь Приватного підприємства «БІЗОН-ТЕХ 2012» (адреса: 69005 м. Запоріжжя, вул. Новицького Якова, буд. 11; ) 137426,53 грн пені, 36670,67 грн річних та 2611,45 грн компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. В задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Повне рішення підписане 07.12.2015

Суддя М.К. Закурін