ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2015 рокуСправа № 912/4040/15
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/4040/15

за позовом: приватного акціонерного товариства "Креатив", м. Кіровоград

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Креатив-Восток",

м. Москва, Російська Федерація

про стягнення 20 695 000,00 російських рублів.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 28Д-10 від 01.10.15 р.

від відповідача - участі не брали.

Приватне акціонерне товариство "Креатив" (далі - ПрАТ "Креатив") звернулося з позовом до господарського суду Кіровоградської області з вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю "Креатив-Восток" про стягнення заборгованості за договором поставки № 3656 від 25.12.14 р., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач отримавши попередню оплату за договором товар позивачу не поставив, грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим на підставі ст. 693 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача суму попередньої оплати в сумі 20 695 000,00 російських рублів., що еквівалентно 6 829 350,00 грн. за офіційним курсом НБУ на день подачі позовної заяви (а.с. 3-5).

Відповідач участі в судовому засіданні не брав, однак є таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи, що підтверджується відповідним штампом вихідної кореспонденції господарського суду, який містить дату та вихідний номер поштової кореспонденції про направлення відповідачу ухвали суду про порушення провадження у справі від 22.10.15 р. на адресу, що зазначена позивачем у позові (а.с. 1 - зворотній бік).

На підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали даної справи, надані позивачем у судовому засіданні докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

25.12.14 р. між ПрАТ "Креатив" (далі - Покупець) та ТОВ "Креатив-Восток" (далі - Постачальник або Продавець) укладено договір поставки № 3656 (далі - Договір, а.с. 16-19), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити у відповідності до умов Договору соняшникову нерафіновану олію (далі - Товар).

У відповідності до п. 2.1. Договору, поставка товару здійснюється за наступними умовами:

- кількість товару - 3 100 тон +/- 20% (на вибір Покупця);

- ціна товару за одну тону, руб. РФ (без ПДВ) - 26 000 (двадцять шість тисяч рублів РФ);

- орієнтовна суму Договору, руб. РФ - 80 600 000 (вісімдесят мільйонів шістсот тисяч рублів РФ).

Згідно п. 3.2. Договору строк поставки товару - протягом 90 календарних днів після отримання передплати але не пізніше 31.12.15 р. Постачальник зобов'язується повідомити Покупця про готовність поставити Товар за 2 (два) банківські дні. Покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від отримання товару у випадку порушення строку поставки Постачальником.

Позивач в позові стверджує, що ним на виконання Договору та згідно його умов сплачено на рахунок відповідача 20 695 000,00 рос.руб., на підтвердження чого позивачем до суду надано копії відповідних платіжних доручень.

Так, відповідно до платіжних документів та відповідних банківських виписок позивачем на рахунок відповідача за період з 29.01.15 р. по 01.10.15 р. сплачено 20 695 000,00 рос. руб., що підтверджується платіжними дорученнями № 3 від 29.01.15 р. на суму 4 910 000, 00 рос. руб., № 6 від 30.01.15 р. на суму 522 000,00 рос. руб., № 14 від 10.02.15 р. на суму 263 000,00 грн., № 15 від 11.02.15 р. на суму 5 000 000,00 рос.руб, № 17 від 17.02.15 р. на суму 5 000 000,00 рос.руб., № 21 від 23.02.15 р. на суму 5 000 000,00 рос.руб. (а.с. 21, 22, 23, 24, 25, 26).

Однак, як стверджує позивач, відповідач не виконав свого обов'язку за Договором, у зв'язку з чим станом на 01.10.15 р. за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем 20 695 000,00 рос. руб., що еквівалентно 6 829 350,00 грн. за офіційним курсом НБУ на день подачі позовної заяви.

За своєю правовою природою укладений сторонами Договір є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу; у разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу; якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконання другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання; при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

За умовами укладеного сторонами Договору, а саме п. 5.1. Договору, Покупець здійснює оплату Товару/партії Товару на умовах 100% передплати в рос.руб. шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на підставі виставленого рахунку.

Згідно ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Як належний у справі доказ позивачем у справі до суду надано виставлений відповідачем рахунок № 1 від 25.12.14 р. до договору № 3656 від 25.12.14 р., відповідно до якого позивач, як Покупець має сплатити відповідачу, як Постачальнику, попередню оплату 31 200 000,00 рос. руб. за партію Товару в кількості 1 200 тон за ціною 26 000,00 рос.руб. (без ПДВ) (а.с. 31).

Однак, позивачем згідно наданих у справі доказів, а саме платіжних доручень та бухгалтерської довідки від 01.10.15 р. за № 1160-10 фактично сплачено відповідачу лише сума 20 695 000,00 рос. руб. (а.с. 21-26, 28).

А отже, в супереч вимог ст.ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України позивач не довів належними у справі доказами факту виконання ним взятого на себе зобов"язання щодо здійснення попередньої оплати, що передбачено умовами укладеного сторонами Договору, оскільки ним сплачено лише 20 695 000,00 рос. руб., що фактично є меншою сумою ніж та, що мала бути позивачем сплачена згідно рахунку № 1 від 25.12.14 р., виставленого відповідачем, як Постачальником за Договором (31 200 000,00 рос.руб.).

Оскільки позивач не виконав встановленого Договором зобов"язання щодо попередньої оплати Товару, у відповідача відповідно не виникло зустрічного зобов'язання щодо поставки Товару позивачу, а тому відповідно вимоги позивача про стягнення з відповідача суми попередньої оплати не ґрунтуються на вимогах закону, тобто є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

В задоволенні позову позивачу слід відмовити повністю.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33-34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.

Копії рішення направити відповідачу у справі за адресою: 125009, Російська Федерація, м. Москва, вул. Кузнецький міст 6/3, стр. 3.

Повне рішення складено 30.11.2015 р.

Суддя Л.С. Вавренюк