ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.11.2015 Справа № 905/2154/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Подколзіної Л.Д., при секретарі судового засідання Паніної Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»», м. Маріуполь Донецької області

до відповідача: Житлово-будівельного кооперативу «Мрія», м. Дружківка Донецької області

про спонукання укласти договір

за участі уповноважених сторін:

від позивача не зявився

від відповідача ОСОБА_1 представник за довіреністю б/н від 02.01.2015р.

Відповідно до ст.77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 15.10.2015р. до 02.11.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу»», м. Маріуполь Донецької області, звернувся з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Мрія», м. Дружківка Донецької області, про зобовязання укласти договір № 56 від 01.01.2015р. на послуги централізованого водопостачання та водовідведення по багатоквартирним житловим будинкам з КП «Компанія «Вода Донбасу»» в особі Торецького ВУВКГ.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на Закон України «Про житлово-комунальні послуги» та Закон України «Про питну воду та питне водопостачання».

На підтвердження своїх вимог позивачем представлено копії листів про укладення договору та докази їх надсилання відповідачу, копія проекту договору.

15 жовтня 2015 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи виписки по рахунку з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14.10.2015р. Суд долучив вказані виписки по рахунку.

15 жовтня 2015 року через канцелярію суду від відповідача надійшли відзив на позовну заяву та витребувані судом документи. У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на незаконність дій позивача, які порушують права мешканців, як споживачів послуг позивача. Відповідач зазначив, що ЖБК «Мрія» не є субєктом господарювання, на який покладено обовязок щодо укладання договору. Укладення договору на послуги централізованого водопостачання та водовідведення по багатоповерховим житловим будинкам не є обовязковим для ЖБК «Мрія», оскільки Закон України «Про питну воду та питне водопостачання» хоча і визнає, що послуги з питного водопостачання надаються на підставі договору, але не містить прямої вказівки на обовязковість його укладання. Частиною 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також не встановлює обовязку виконавця укладати договір з виробником. Крім того, ЖБК «Мрія» не є споживачем послуг позивача, оскільки такими споживачами є власники квартир, які зобовязані укласти з позивачем договір на надання житлово-комунальних послуг згідно п.п.1 п.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Також, відповідач вважає, що відповідач не може бути виконавцем даного виду житлово-комунальних послуг, оскільки ЖБК «Мрія» не є субєктом господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг та який може забезпечити виконання обовязків, визначених у ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

02 листопада 2015 року позивач та відповідач подали клопотання про продовження строків розгляду справи на 15 днів для надання додаткових документів.

Суд продовжив строки розгляду справи на 15 днів.

Слухання справи відкладалось.

27 листопада 2015 року від позивача через канцелярію суду надійшли заперечення на відзив відповідача на позовну заяву. Позивач вважає, що договірні відносини між сторонами фактично існують, оскільки КП «Компанія «Вода Донбасу»» такі послуги ЖБК «Мрія» надає, а ті в свою чергу користуються цими послугами. ЖБК «Мрія» сплачує за послуги з водопостачання та водовідведення від свого імені, як юридичної особи, про що свідчать банківські виписки по рахунку позивача. Послуги з надання водопостачання та водовідведення за змістом ст.1, п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є одним з видів комунальних послуг, а укладання договору на водопостачання та водовідведення є обовязковим, в силу статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Вислухавши у судовому засіданні позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ :

10 грудня 2014 року позивач, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу»», м. Маріуполь Донецької області, звернувся до Житлово-будівельного кооперативу «Мрія», м. Дружківка Донецької області, з листом № 1451-03 від 10.12.2014р. про укладення договору № 56 від 01.01.2015р. на послуги централізованого водопостачання та водовідведення по багатоквартирним житловим будинкам з КП «Компанія «Вода Донбасу»» в особі Торецького ВУВКГ. Відповідач направлений проект договору не повернув, протокол розбіжностей не надіслав.

23 квітня 2015 року представнику ЖБК «Мрія» вручено лист № 50-03 від 21.01.2015р. про укладення договору № 56 від 01.01.2015р., до якого вдруге додавались два примірники вказаного договору.

На момент звернення позивача з позовною заявою до господарського суду, відповідач так і не уклав договір.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Предметом спору є зобов'язання укласти договір на послуги з водопостачання та водовідведення в редакції договору запропонованого позивачем.

Так, порядок укладання договорів визначений ст. ст. 179 - 188 Господарського кодексу України.

В силу ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладання господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Разом з тим, відповідач не є суб'єктом господарювання, на який покладено обов'язок щодо укладання спірного договору.

Стаття 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначає, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з:

підприємства, установи, організації, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням;

підприємства, установи або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення;

об'єднання співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельні кооперативи та інші об'єднання власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів;

власники будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Отже, укладання спірного договору не є обов'язковим для відповідача, оскільки Закон України "Про питну воду та питне водопостачання" хоча і визначає, що послуги з питного водопостачання надаються на підставі договору, але не містить прямої вказівки на обов'язковість його укладання. Таким чином, відсутність договору, який є підставою для виникнення у позивача обов'язку надавати послуги з питного водопостачання та водовідведення, надає позивачу право їх не надавати відповідній особі.

Частина 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" також не встановлює обов'язку виконавця, яким у даному випадку є відповідач, укладати договір з виробником (позивачем).

Статтею 181 ГК України встановлено, що проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. При цьому, відповідно до частин 3, 4 названої статті, сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору; за наявності заперечень щодо окремих умов договору, сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірника протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

В силу ч. 5 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, у цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. За змістом ч. 7 цієї норми, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладання якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Отже, частини 3, 4, 5, 7 статті 181 ГК України застосовуються у випадку, коли сторони мають намір укласти відповідний договір, але не можуть дійти згоди щодо окремих його умов. При цьому, розбіжності до суду передаються лише якщо на це є згода обох сторін, за виключенням випадку, коли договір заснований на державному замовленні або укладання якого, є обов'язковим для сторін на підставі закону або виконавцем є монополіст, на якого покладається обов'язок передати відповідний спір на вирішення суду, у разі отримання ним договору з протоколом розбіжностей, з якими він не згоден.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Проте, укладання спірного договору не є обов'язковим для відповідача, оскільки відсутня пряма вказівка Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" про це, і останній не має наміру укладати такий договір.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України № 5002-30/5228-2010 від 10.05.2011р., № 2/254пд від 27.02.2010р.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", ст.ст. 179, 181, 187 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»», м. Маріуполь Донецької області, до Житлово-будівельного кооперативу «Мрія», м. Дружківка Донецької області, про зобовязання укласти договір № 56 від 01.01.2015р. на послуги централізованого водопостачання та водовідведення по багатоквартирним житловим будинкам з КП «Компанія «Вода Донбасу»» в особі Торецького ВУВКГ відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 30.11.2015р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.12.2015р.

Суддя Л.Д. Подколзіна