РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015Справа №911/2720/15
Господарський суд міста Києва у складі колегії суддів Чебикіної С.О. (головуючий), Зеленіної Н.І. та Мельника В.І., розглянувши справу за позовом Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" про зобов'язання укласти договір, за участю представників позивача - Попіки І.А., довіреність № 2-15/05 від 05.01.2015 року, відповідача - Павліка О.М., довіреність №150/1 від 15.09.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом до відповідача про зобов'язання останнього укласти з позивачем договір про пайову участь (внесок) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Бровари у редакції позивача.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.07.2015 року матеріали позовної заяви передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.07.2015 року порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 27.07.2015 року.

04.09.2015 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові.

07.09.2015 року відповідачем через канцелярію суду надано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

07.09.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву на 16.09.2015 року.

16.09.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву на 18.09.2015 року

17.09.2015 року відповідачем через канцелярію суду надано додаткові пояснення у справі.

18.09.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву на 23.09.2015 року

23.09.2015 року позивачем в судовому засіданні надано додаткові письмові пояснення у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року призначено колегіальний розгляд справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2015 року розгляд справи № 911/2720/15 доручено здійснювати колегії суддів Чебикіній С.О. (головуюча), Зеленіній Н.І. та Мельнику В.І.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.09.2015 року прийнято справу до провадження колегії суддів та призначено до розгляду на 26.10.2015 року.

15.10.2015 року відповідачем через канцелярію суду надано додаткові пояснення у справі.

26.10.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву на 02.11.2015 року.

02.11.2015 року представником відповідача через канцелярію суду надано доповнення до заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.04.2006 року між Броварською міською радою Київської області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Основа" (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки №б/н, за умовами якого орендодавець відповідно до рішення сесії Броварської міської ради Київської області від 16.03.2006 року №950-45-04 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 10,4365 га, для будівництва та обслуговування промислового логістичного комплексу, яка знаходиться в районі Об'їздної дороги в м. Бровари.

07.11.2011 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Основа" в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Києвській області було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації №КС 0.

05.06.2015 року позивач звернувся до відповідача листом №2-6/2075 про необхідність укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури та направив йому проект даного договору (копія листа та докази його направлення відповідачу містяться в матеріалах справи).

Спір у даній справі виник у зв'язку із тим, що відповідач без достатніх правових підстав ухиляється від укладення з позивачем обов'язкового в силу закону договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Бровари.

Законом України «Про регулювання містобудівельної діяльності» унормовані правові та організаційні основи містобудівельної діяльності в Україні.

Обов'язок замовника, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної інфраструктури населеного пункту передбачено частиною 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності».

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» (ч.1 ст. 40).

На виконання вимог ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» рішенням Броварської міської ради Київської області 18.04.2013 року було прийняте рішення №928-32-06 «Про затвердження Положення про порядок залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Бровари», яке визначає умови та встановлює процедуру залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі (внеску) у розвиток інфраструктури замовниками будівництва на території м. Бровари (далі положення).

Згідно частини 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету

коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно частини 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Згідно ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладання яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Основа" є саме тією особою, щодо якої законом встановлено обов'язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної інфраструктури населеного пункту. Саме на відповідача покладається обов'язок звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію (п.3.4. положення та ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівельної діяльності»).

Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю "Основа" було зобов'язане до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію (до 07.11.2011 року) укласти з позивачем договір пайової участі у розвитку інфраструктури.

Проте, в порушення вищевказаних норм законодавства договір пайової участі замовника у розвиток інфраструктури між позивачем та відповідачем як до початку будівництва, так і після його закінчення укладено не було, чим відповідач порушив права позивача за захистом яких позивач звернувся до суду.

07.09.2015 року відповідачем через канцелярію суду надано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як було встановлено судом, позивач станом на листопад місяць 2011 року (07.11.2011 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Основа" в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації) міг довідатися про можливе порушення своїх прав та інтересів, які проявилися у неукладені договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Бровари з відповідачем, а з позовом він звернувся до суду лише 26.06.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позивач клопотання про поновлення строків позовної давності не подав.

Оскільки право та охоронюваний законом інтерес позивача за захистом якого той звернувся до суду порушено відповідачем, проте, позивачем пропущено строк позовної давності, то в позові слід відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09.11.2015р.

Судді С.О. Чебикіна (головуючий)

Н.І. Зеленіна

В.І. Мельник