РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015Справа №910/23097/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс Кепітал»
Простягнення 6 208,03 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача - Овдіна Ю.Б., за довіреністю;

Від відповідача - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс Кепітал» про стягнення 6 208,03 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач порушив умови договору № від 15.05.2012р. на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу в частині оплати наданих послуг, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ПАТ "Укртрансгаз" просить суд стягнути з ТОВ «Алекс Кепітал» заборгованість в сумі 6 208,03 грн., яка складається з 584,52 грн. - заборгованість по оплаті послуг із зберігання залишку газу в ПГС у сезоні зберігання 2012-2013р.р., 4 754,08 грн. - заборгованість зі зберігання залишків газу в ПСГ за періоди: з 2013 по 2014р.р, з 2014 по 2015р.р. та за початок сезону зберігання 2015-2016р.р, 38,53 грн. 3% річних, 344,58 грн. пені, 40,92 грн. - 7% штрафу, 445,40 грн. інфляційні втрати.

Ухвала суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання була надіслана за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 03110, м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 3, кв. 21.

Відповідно до ст. 64 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Проте, за зазначеною адресою відповідача не було розшукано, а тому конверти з вказаними ухвалами суду було повернуто назад до суду, із відповідними відмітками про це органу поштового зв'язку (за закінченням встановленого строку зберігання).

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України

Ухвалою суду від 20.10.2015р. за клопотанням позивача на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2012р. між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекс Кепітал» (замовник) укладено договір на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу № (надалі - Договір), відповідно до якого виконавець зобов'язується протягом строку, визначеного договором, зберігати в підземному сховищі газу (далі - ПСГ) природний газ, у тому числі страховий запас газу, переданий йому замовником та повернути замовнику газ у кількості, визначеній у договорі, а замовник зобов'язується внести плату із зберігання (закачування, відбору) у встановлені договором строки (розділ 1 договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору замовник передає виконавцю газ на зберігання, у тому числі страховий запас газу, у таких обсягах: 50 000 000 тис. куб. м. - обсяг газу замовника, що планується закачати в ПСГ у поточному сезоні зберігання (період з 16.04.2012р. по 15.04.2013р.), 50 000,0 тис. куб. м. - обсяг газу в ПСГ, на який Замовник набуває право власності в ПСГ. У випадку наявності в ПСГ невикористаної частини (залишку) обсягу газу Замовника на кінець минулого сезону зберігання (період з 16 квітня 2011 року по 15 серпня 2012 року), останній залишає його в ПСГ Виконавця на зберігання у поточному сезоні зберігання, що оформлюється сторонами у відповідності до пункту 2.15 цього Договору.

Розділом 3 договору сторони погодили тарифи газу: на закачування - 1 000 куб. м. газу в ПГС - 7,50 грн., крім цього ПДВ -1,50 грн., разом з ПДВ - 9,00 грн., тариф на зберігання 1 000 куб.м. на один сезон зберігання газу становить 18,00 грн., крім того ПДВ - 3,60 грн., разом з ПДВ - 21,60 грн. Тариф на відбір 1000 куб.м. газу з ПСГ становить 7,50 грн., крім того ПДВ - 1,50 грн., разом з ПДВ - 9,00 грн.

Договором встановлено, що його умови набирають чинності з дати підписання і діють в частині зберігання газу до 16 квітня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за надані Виконавцем послуги - до повного виконання Замовником своїх зобов'язань за Договором (розділ IX).

Замовник сплачує послуги із закачування газу в ПСГ та його зберігання шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця до 20 числа місяця, наступного за звітнім місяцем закачування газу (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п. 4.3 договору замовник зобов'язується протягом 15-ти днів з моменту укладання договору сплатити виконавцю частину вартості послуг по зберіганню газу, що залишився на подальше зберігання в ПСГ після закінчення минулого сезону зберігання.

Згідно з п. 4.4. Замовник зобов'язувався до 20 травня 2013 року сплатити Виконавцю частину вартості послуг по зберіганню газу, що залишився в ПСГ на дату закінчення періоду відбору газу - 15 квітня 2013 року, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Виконавця.

Відповідно до п. 2.15 Договору у випадку, якщо на кінець минулого сезону зберігання в ПСГ залишилась невикористана частина (залишок) обсягу газу Замовника, останній залишає його в ПСГ Виконавця на зберігання у поточному сезоні. Замовник і Виконавець протягом десяти днів з моменту укладення даного договору оформлюють акт про обсяг залишку природного газу в ПСГ. Замовник зобов'язується оплатити частину вартості послуг по зберіганню в ПСГ обсягу залишку газу в поточному сезоні згідно з пунктом 4.3 цього Договору.

Пунктом Договору 2.16. передбачено, що у випадку, якщо на момент закінчення періоду відбору газу (15 квітня 2013 року), у ПСГ залишилась невикористана частина (залишок) обсягу газу Замовника, Сторони зобов'язуються до 15 травня 2013 року скласти акт про обсяг залишку природного газу в ПСГ.

Замовник зобов'язувався оплатити частину вартості послуг із зберігання залишку газу в ПСГ у поточному сезоні зберігання згідно з пунктом 4.4 Договору та у строк до 15 липня 2013 року укласти з виконавцем договір на зберігання цього залишку газу в наступному сезоні зберігання (період з 16 квітня 2013 року по 15 квітня 2014 року).

Умовами п.2.8 договору визначено, що приймання-передача газу при закачуванні або відборі в/із ПСГ здійснюється сторонами в загальному потоці на газовимірювальних станціях ПСГ.

Згідно п.2.12 договору, обсяг газу, що передається сторонами при його закачуванні або відборі в/із ПСГ, у відповідному місяці оформлюється актом прийому-передачі газу. Акти прийому-передачі газу підписуються сторонами та скріплюються печатками сторін до 15-го числа місяця, наступного за звітним. В актах прийому-передачі газу вказується обсяг газу, у тому числі страхового запасу газу, закачаний або відібраний і/із ПСГ.

Акти прийому-передачі газу є підставою для проведення розрахунків замовника із виконавцем.

В матеріалах справи наявний акт №97 (05) від 30.04.2012р. про обсяги залишку природного газу в ПСГ на кінець сезону зберігання2011-2012р.р., відповідно до якого обсяг залишку природного газу складає 18,000 тис.куб.м. на суму 194,40 грн.

Також, в матеріалах справи наявний акт №98 (05) від 30.04.2012р. про обсяги залишку природного газу в ПСГ на початок сезону зберігання 2012-2013р.р., відповідно до якого обсяг залишку природного газу складає 18,000 тис.куб.м. на суму 194,40 грн.

На виконання умов зазначеного договору, позивач в червні 2012 року прийняв та здійснив закачування до ПСГ природного газу в обсязі 63,497 тис. куб.м., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу №159(04) від 11.06.2012р., №183 (04) від 27.06.2012р., №103 (01) від 30.06.2012р.

В матеріалах справи також міститься акт №19(03/1) від 31.07.2012р. приймання-передачі природного газу при відборі шляхом заміщення з ПСГ в обсязі 27,375 тис.куб.м.

Відповідно до оперативної інформації щодо руху в ПСГ ПАТ «Укртрансгаз» в період з 15.04.2012р. по 01.10.2015р. природного газу з червня 2012 року по 01.10.2015р. залишок газу в ПСГ складав 54,122 тис.куб.м.

Таким чином, за встановлених судом обставин, зважаючи на те,що відповідно до актів №97(05) від 30.04.2012р. та №98(05) від 30.04.2012р. про обсяги залишку природного газу в ПСГ на кінець сезону зберігання 2011-2012р.р. та на початок сезону зберігання 2012-2013р.р., обсяг газу становив 18,000 тис.куб.м., враховуючи, що протягом червня 2012 року відповідно до актів №159 (04) від 11.06.2012р, №183 (04) від 27.06.2012р., №103 (01) від 30.06.2012р. приймання-передачі природного газу в ПСГ та при закачуванні було прийнято та закачано 63,497 тис.ку.б.м, а також враховуючи акт №19 (03/1) від 31.07.2012р. приймання-передачі природного газу при відборі шляхом заміщення з ПСГ в обсязі 27,375 тис.ку.б.м. суду доведено, що залишок газу в ПСГ на кінець сезону зберігання 2012-2013 р.р. становив 54,122 тис.куб.м. на суму 584,52 грн.

Відповідач грошове зобов'язання по оплаті послуг зберігання газу в ПСГ за Договором належним чином не виконав, не оплатив частину вартості послуг із зберігання залишку газу в ПСГ у сезоні зберігання 2012-2013р.р. згідно з п. 4.4 Договору на суму 584,52 грн.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч. 1 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Вимога позивача про стягнення 584,52 грн. за послуги зі зберігання залишків природного газу на кінець сезону зберігання 2012-2013р.р. за договором визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Окрім іншого Відповідачем також не сплачена сума боргу за надані Позивачем послуги зі зберігання залишків природного газу Відповідача в ПСГ за періоди з 2013-2014р.р., 2014-2015р.р., та за початок сезону зберігання 2015-2016р.р. в об'ємі 54.122 тис.куб.м. на суму 4 754,08 грн.

Доказів сплати послуг Відповідачем суду не представлено.

Відтак, вимога про стягнення 4 754,08 грн. за послуги зі зберігання залишків природного газу Відповідача в ПСГ за періоди з 2013-2014р.р., 2014-2015р.р., та за початок сезону зберігання 2015-2016р.р. визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню судом.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу за період з 01.06.2013р. по 30.06.2015р. в сумі 445,40 грн. та 38,53 грн. 3 % річних за період з 21.05.2013р. по 31.07.2015р. нарахованих на суму 584,52 грн., що складає заборгованість зі зберігання залишку газу на кінець сезону зберігання 2012-2013р.р.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку про обґрунтованість вказаних вимог у зв'язку з чим вимоги про стягнення інфляційної складової суми боргу за період з 01.06.2013р. по 30.06.2015р. в сумі 445,40 грн. та 3 % річних за період з 21.05.2013р. по 31.07.2015р. в сумі 38,53 грн. підлягають задоволенню судом.

Також позивач просив стягнути з відповідача за неналежне виконання зобов'язання 344,58 грн. пені та 40,92 грн. 7 % штрафу.

Так, позивачем нараховано відповідачу штраф на підставі ст.231 ГК України.

Згідно з ч. 2 ст.231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як вказав Верховний Суд України в пункті 5 "Висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України за 2010 - 2011 рр." від 01.04.2012, виходячи із положень ч.2 ст.231 ГК України, застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 Вищий господарський суд України роз'яснив, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Враховуючи те, що нарахування штрафних санкцій, передбачених абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, то підстави для стягнення з відповідача штрафу, нарахованого позивачем на підставі абз.3 ч.2 ст.231 ГК України, у зв'язку з невиконанням відповідачем грошового зобов'язання, а саме неоплатою наданих послуг зберігання, відсутні.

Суд приймає до уваги, що позивач у справі є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, але за змістом ч. 2 ст. 231 ГК України цією нормою передбачено застосування штрафних санкцій до порушень не грошових зобов'язань, а тому суд вважає необгрунтованим нарахування позивачем штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України, оскільки в даному випадку має місце порушення грошового зобов'язання (оплата наданих послуг).

З наведених підстав суд відмовляє позивачу у стягненні 40,92 грн. 7 % штрафу, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України.

Щодо пені.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Нормами ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 5.2 договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених пунктами 4.1 - 4.4 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простороченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Також згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" приписом ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Провівши перерахунок заявленої позивачем суми пені відповідно до умов договору, суд перерахував розмір пені з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України.

За розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 331,67 грн. з урахуванням приписів ч.6 ст. 232 ГК України.

На підставі викладеного та зважаючи на встановлені обставини у справі, позовні вимоги ПАТ "Укртрансгаз" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс Кепітал» (03110, м. Київ, вул. Максима Кривоноса, буд. 3, кв. 21, ідентифікаційний код 37106853) на користь на користь публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, ідентифікаційний код 30019801) 5 338 (п'ять тисяч триста тридцять вісім) грн. 60 коп. основного боргу, 38 (тридцять вісім) грн. 53 коп. 3% річних, 445 (чотириста сорок п'ять) грн. 40 коп. інфляційних втрат, 331 (триста тридцять одну) грн. 67 коп. пені, 1 811 (одну тисячу вісімсот одинадцять) грн. 16 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

У решті в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.12.2015р.

Суддя І.І. Борисенко