РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2015Справа №910/25656/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-Інвест»
доПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачаМалого приватного виробничо-комерційного підприємства «Бета»
прозвільнення від відповідальності та зміну господарських відносин
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Скороботов Є.А.
від відповідача:Аврамова О.О.
від третьої особи:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-Інвест» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» (надалі - «Банк») про звільнення від відповідальності та зміну господарських відносин.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для звільнення позивача від відповідальності, пов'язаної із неповерненням кредитних коштів за кредитним договором №KKPOG.137661.033 від 24.09.2014 р., а також перенесення терміну виконання грошового зобов'язання за таким договором у зв'язку з настанням форс-мажорних обставин.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.10.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 04.11.2015 р., залучено до участі у справі Мале приватне виробничо-комерційне підприємство «Бета» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

04.11.2015 р. до канцелярії суду представником відповідача подано заперечення на позовну заяву, в яких відповідач вказував на відсутність висновку Торгово-промислової палати щодо настання обставин непереборної сили під час виконання умов договору №KKPOG.137661.033 від 24.09.2014 р.

06.11.2015 р. до господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про зміну предмету позову, в якій позивач просив суд звільнити його від відповідальності, передбаченої умовами кредитного договору №KKPOG.137661.033 від 24.09.2014 р., а також змінити кредитний договір в частині закінчення строку дії ліміту кредитної лінії. Вказана заява подана з дотриманням приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та прийнята судом для подальшого розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.11.2015 р. розгляд справи відкладено на 30.11.2015 р. у зв'язку із неявкою третьої особи в судове засідання та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, заявив клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, яка розглядається Окружним адміністративним судом м. Києва №826/23107/15.

Судом в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі відмовлено з огляду на недоведеність заявником неможливості розгляду даної справи до вирішення Окружним адміністративним судом м. Києва справи №826/23107/15.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, на виконання вимог ухвали суду надала документи та пояснення стосовно суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

Представник третьої особи, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.09.2014 р. між Банком та Товариством (позичальник) було укладено кредитний договір №KKPOG.137661.033 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти (кредит) на умовах, визначених цим договором. Сторони встановлюють, що зобов'язання банку з надання кредиту не є безвідкличними.

За змістом п. 1.1.1 Договору кредит надається у розмірі 4 483 000,00 грн.; термін користування кредитом до 15.10.2014 р.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: рефінансування простроченої заборгованості з основного боргу за кредитним договором №KKPOВ.137661.031 від 05.06.2014 р.

Додатковою угодою №1 від 18.11.2014 р. до Договору сторонами продовжено термін користування кредитом до 15.04.2015 р.

Листами №33/5292 від 22.05.2015 р. та №33/5750 від 04.06.2015 р. Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України повідомив позивача про те, що територія Донецької області (в т.ч. м. Ясинувата) визначена районом проведення антитерористичної операції з 07.04.2014 р.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання умов Договору пов'язаної з неповерненням суми кредиту у зв'язку з настанням обставин непереборної сили.

Договір є кредитним договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується представниками сторін належне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором та надання кредиту у розмірі 4 483 000,00 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Додатковою угодою №1 від 18.11.2014 р. до Договору сторонами продовжено термін користування кредитом до 15.04.2015 р.

Таким чином, зобов'язання з повернення позивачем суми кредиту за Договором мало відбутися у строк до 15.04.2015 р.

Позивач вказує, що у зв'язку з настанням обставин непереборної сили на території Донецької області, де знаходиться майновий комплекс позивача, виконання грошового зобов'язання за Договором стало неможливим, а тому існують підстави для звільнення його від відповідальності за таке невиконання, а також зміни Договору в частині перенесення строку виплати кредитних коштів.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до листа Міністерства Юстиції України № 6602-0-26-14/8.1 від 30.05.2014 р. за загальним правилом під «форс-мажором» розуміється виникнення надзвичайних і невідворотних обставин, у тому числі обставин непереборної сили, результатом яких є невиконання зобов'язань однією із сторін.

Таким чином, сторони мають право самостійно визначити у договорі, що саме вони відносять до форс-мажору. Зокрема, визначити, які обставини є форс-мажором і суб'єктів, що мають його підтверджувати.

В той же час, умовами Договору сторонами взагалі не було передбачено умов щодо можливості посилання на обставини непереборної сили та наслідків настання таких обставин.

Відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» завданнями торгово-промислових палат є, зокрема, подання практичної допомоги підприємцям у проведенні торговельно-економічних операцій на внутрішньому та зовнішньому ринках.

Торгово-промислова палата України засвідчує обставини форс-мажору відповідно до умов зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України, а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників) (частина 3 статті 14 вказаного Закону). Крім того, Торгово-промислова палата здійснює виконання інших завдань, передбачених її статутом (частина друга ст. 3 цього Закону).

Як вбачається з листа Торгово-промислової палати від 30.05.2014 р. №1362/-05-5, Торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів (контрактів) на підставі чинного законодавства України, Методики про порядок засвідчення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин.

За змістом ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (в редакції, чинній на момент укладення Договору) Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує обставини форс-мажору відповідно до умов зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України, а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В матеріалах справи відсутні докази видачі Торгово-промисловою палатою України будь-якого висновку про наявність форс-мажорних обставин, на які посилається позивача як на підставу своїх позовних вимог, а також висновку про вплив таких обставин на можливість виконання Товариством своїх зобов'язань за Договором.

Більш того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Таким чином, початок проведення антиретористичної операції на законодавчому рівні пов'язується із датою набрання чинності Указом Президента України від 13.04.2014 р. (тобто, з 14.04.2014 р.).

Листами №33/5292 від 22.05.2015 р. та №33/5750 від 04.06.2015 р. Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України повідомив позивача про те, що територія Донецької області (в т.ч. м. Ясинувата) визначена районом проведення антитерористичної операції з 07.04.2014 р.

При цьому, Договір був укладений сторонами 24.09.2014 р., тобто після початку проведення антитерористичної операції на території Донецької області, де знаходиться майновий комплекс позивача.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що події, на які посилається позивач як на обставини непереборної сили, вже існували на момент укладення спірного Договору, а сторони були обізнані про існування таких подій.

Відтак, укладаючи із відповідачем Договір про отримання кредитних коштів, позивач усвідомлював можливість неналежного виконання своїх зобов'язань за таким договором у зв'язку з тим, що на території України, де знаходилося його нерухоме майно, вже майже пів року тривали військові дії.

При цьому, статтею 652 Цивільного кодексу України встановлені підстави та порядок зміни або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якою встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Частиною 2 статті 652 вказаного Кодексу встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, в ході виконання договору можуть виявлятися обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначені його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися.

Закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

За приписами чинного законодавства, при вирішенні спорів про зміну договорів з підстав, передбачених статтею 652 Цивільного кодексу України, необхідним є з'ясування питань стосовно доведення у чому саме обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору та як саме змінились і чому зміна обставин є істотною.

В той же час, судом встановлено, що на момент укладення Договору, обставини непереборної сили, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, вже мали місце на території Донецької області, що унеможливлює застосування в даному випадку приписів 652 Цивільного кодексу України.

Більш того, частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Крім того, встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що ні нормами Цивільного кодексу України, ні нормами Господарського кодексу України, не передбачений такий спосіб захисту порушеного права, як звільнення від відповідальності передбаченої умовами договору.

Крім того, як вбачається із змісту укладеного між сторонами Договору ним також не встановлено такого способу захисту прав позивача.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог Товариства у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-Інвест» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.12.2015 р.

Суддя В.П. Босий