ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.11.2015 Справа № 905/2949/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Рильцовій Є.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод «Перетворювач», м. Запоріжжя

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «АЗОВСТАЛЬ», м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення основного боргу у сумі 751576,00грн., пені у сумі 943,26грн., 3% річних у сумі 2202,90грн., інфляційних нарахувань у розмірі 4606,24грн. за участю уповноважених представників :

від позивача: Кожушко С.В. (за довіреністю №35/18 від 22.12.2014р.), Немерюк Ю.В. (за довіреністю №35/26 від 02.02.2015р.);

від відповідача: не з'явився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 24.11.2015р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Запорізький завод «Перетворювач» м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «АЗОВСТАЛЬ» м. Маріуполь, Донецька область про стягнення основного боргу у сумі 751576,00грн., пені у сумі 943,26грн., 3% річних у сумі 2202,90грн., інфляційних нарахувань у розмірі 4606,24грн.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором №088эл/129 від 10.04.2014р. з оплати поставленого товару, внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляції.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 525, 530, 625, 629, 691, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 218, 229 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 44, 49, 64 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: розрахунок пені, 3% річних та інфляційних збитків, складений станом на 27.10.2015р; правоустановчі документи; виписку з ЄДРПОУ стосовно статусу та місцезнаходження позивача; типовий договір №088эл/129 від 10.04.2014р.; додаткову угоду №1 від 04.03.2015р.; специфікації: №7 від 20.05.2015р., №6 від 20.05.2015р.; №4 від 30.03.2015р.; додаткову угоду №2 від 20.05.2015р.; протокол розбіжностей до додаткової угоди №2 від 20.05.2015р.; накладні: №22Э/567 від 30.07.2015р.; №53 від 03.08.2015р.; №54 від 03.08.2015р.; №55 від 03.08.2015р.; №25 від 28.05.2015р.; довіреності: №00839 від 24.07.2015р., №00883 від 28.07.2015р., №00511 від 25.05.2015р.; експрес-накладну №1257 від 30.07.2015р.; товарно-транспортні накладні: №ОЛ-008 від 03.08.2015р., №ОЛ-25 від 28.02.2015р.; лист №56-06/2103 від 18.09.20015р. про сплату заборгованості та докази його направлення відповідачу; довіреність №35/18 від 22.12.2014р. на представника.

Під час розгляду справи позивачем були надані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: витяг з ЄДРПОУ стосовно статусу та місцезнаходження позивача; акти прийому-передачі обладнання: №7 від 30.07.2015р., №8 від 03.08.2015р., №4 від 05.06.2015р.; рахунки-фактури: №234 від 03.08.2015р. на суму 55176,00грн., №232 від 03.08.2015р. від 179760,00грн., №233 від 03.08.2015р. на суму 297000,00грн., №211 від 30.07.2015р. на суму 129000,00грн., №135 від 28.05.2015р. на суму 110640,00грн.; лист №35/174 від 28.10.2015р. про направлення акту звірки відповідачу з додатком; лист №35/187 від 12.11.2015р. про відсутність в провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет, з тих же підстав; довіреності на представника позивача: №35/18 від 22.12.2014р., №35/26 від 02.02.2015р.; заява, в якій позивач повідомив, що при розрахунку 3% річних була здійснена помилка при визначенні суми заборгованості, а саме невірно зазначено - 96640,00грн., замість вірної суми - 90640,00грн.; банківська виписка від 19.10.2015р.

23.11.2015р. на адресу господарського суду надійшов відзив на позовну заяву №09-9/40 від 20.11.2015р., в якому відповідач проти позову заперечив, посилаючись на таке: позивач не надав доказів, підтверджуючих надання відповідачу повного пакету документів згідно п. 6.3. договору та його отримання останнім, у зв'язку з чим на момент звернення позивача до суду строк виконання відповідачем зобов'язань за договором не настав; враховуючи порушення позивачем строків та об'ємів поставки обладнання, передбачених Специфікаціями № 6,7 , відповідачем був нарахований штраф в розмірі 52978,08грн., у зв'язку з чим (як вважає відповідач) сума вартості поставленого за договором обладнання має бути зменшена на вказану суму неустойки; при розрахунку пені, 3% річних та інфляції позивач помилково визначив дату накладних, оскільки обладнання на склад відповідача було поставлено на 1 день пізніше, а також при розрахунку помилково включав дату поставки, крім того, по поставках, в яких відстрочка оплати передбачена у банківських днях, не враховано святковий день - 24.08.2015р.; позивачем помилково нарахована інфляція за неповний місяць прострочення оплати вартості обладнання по накладній №22Э/567 від 30.07.2015р., а також не врахована дефляція, яка мала місце в жовтні 2015р. по накладній №25 від 28.05.2015р. Крім цього, відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про відстрочку виконання судового рішення строком до 01.01.2016р. Також надав: правоустановчі документи, повідомлення №089ло/4727 від 20.11.2015р. з додатком; копію балансу (фінансового звіту) за перше півріччя 2015р.; копію наказу №532 від 12.11.2015р., довіреність №09-18/4180 від 24.12.2014р.

Представники позивача у судове засідання з'явились, підтримали позовні вимоги, викладені в позовній заяві, надали усні пояснення, в яких зазначили, що документи, визначені в п. 6.3. договору, були надані відповідачу у день поставки товару.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом своєчасного надсилання ухвали за адресою місцезнаходження, визначеною за матеріалами справи. Обізнаність відповідача підтверджується поштовим повідомленням, повернутим на адресу господарського суду Донецької області.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

10.04.2014р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений договір поставки №151502/1406393 (далі договір), згідно п. 1.1. якого постачальник зобов'язався передати, а покупець прийняти та оплатити обладнання на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно п. 2.1. договору, кількість, номенклатура обладнання визначаються в специфікаціях до даного договору, які є невід'ємними його частинами (далі-специфікації).

Поставка обладнання здійснюється по цінах, які визначені у відповідності з умовами поставки, вказані в специфікаціях та включають в себе всі податки, збори та інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші видатки постачальника, пов'язані з поставкою обладнання (п. 4.1. договору).

За умовами п. 5.2. договору, оплата за поставлене обладнання проводиться протягом строку, вказаного в специфікації, який відраховується з моменту поставки обладнання та надання документів, вказаних в п. 6.3. даного договору.

Згідно п. 6.3. договору, постачальник зобов'язаний надати покупцю до початку приймання обладнання оригінали наступних документів: рахунок на оплату обладнання; транспортні та супровідні документи; пакувальні документи; сертифікат та паспорт якості постачальника або виробника; сертифікат санітарно-гігієнічного висновку та сертифікат радіологічної безпеки (в передбачених законодавством випадках); акт прийому-передачі обладнання, оформлений зі сторони постачальника; інші документи, визначені в специфікації.

Відповідно п.п 7.1., 7.2. договору, за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України. У випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати обладнання покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідному періоді.

Даний договір діє до 10.04.2016р. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов'язань по даному договору (п.10.5. договору в редакції додаткової угоди №1 від 04.03.2015р.)

Сторонами були укладені специфікації: №4 від 30.03.2015р., №6 від 20.05.2015р., №7 від 20.05.2015р.

На виконання умов договору №088эл/129 від 10.04.2014р., специфікацій: №4 від 30.03.2015р., №6 від 20.05.2015р., №7 від 20.05.2015р. позивач поставив обладнання відповідачу, що підтверджується накладними: №22Э/567 від 30.07.2015р. на суму 129000,00грн., №53 від 03.08.2015р. на суму 55176,00грн., №54 від 03.08.2015р., №55 від 03.08.2015р., №25 від 28.05.2015р., всього на загальну суму 771576,00грн.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків з оплати поставленого обладнання, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором поставки №088эл/129 від 10.04.2014р. та сплати пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору №088эл/129 від 10.04.2014р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Як було встановлено судом, сторони визначили в договорі порядок оплати, за яким покупець зобов'язаний сплатити суму за обладнання в строк, який визначений в специфікаціях, а саме: за специфікаціями №6 від 20.05.2015р., №7 від 20.05.2015р. - оплата з відстрочкою 45 банківських днів з моменту поставки; за специфікацією №4 від 30.03.2015р. - по факту поставки протягом 75 календарних днів.

Таким чином, наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що із отриманням відповідачем за видатковими накладними №22Э/567 від 30.07.2015р., №53 від 03.08.2015р., №54 від 03.08.2015р., №55 від 03.08.2015р., №25 від 28.05.2015р. - 12.08.2015р. обладнання, у нього виникло зобов'язання з його оплати у розмірі 771576,00грн.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу обладнання на суму 771576,00грн.

Відповідач 19.10.2015р. здійснив часткову оплату поставленого обладнання в сумі 20000,00грн., що підтверджується банківською випискою. Решта - в розмірі 751576,00грн. залишилась несплаченою.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати поставленого обладнання, оскільки зі змісту наявних документів вбачається, що воно було отримано останнім.

Відповідачем дане у порядку встановленому господарським процесуальним законодавством не спростовано, доказів сплати заборгованості в сумі 751576,00грн. не надано.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що позивач не надав доказів, підтверджуючих надання відповідачу повного пакету документів згідно п. 6.3. договору та його отримання останнім, у зв'язку з чим на момент звернення позивача до суду строк виконання відповідачем зобов'язань за договором не настав є безпідставними та необґрунтованими, оскільки товарно-транспортні накладні містять відомості про надання супровідних документів на вантаж, передбачених п. 6.3. договору.

Посилання відповідача на те, що сума вартості поставленого по договору обладнання має бути зменшена на суму неустойки - 52978,08грн. за порушення позивачем строків поставки також є безпідставними, оскільки це не є предметом розгляду у даній справі.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсягу у розмірі 751576,00грн.

Відповідно до ст.ст. 216-218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Дані наслідки порушення зобов'язання передбачені і ч. 1ст. 230 Господарського кодексу України. Згідно норм зазначених статей у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно п.п. 1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони п. 7.2. договору встановили, що випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати обладнання покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідному періоді.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 2202,90грн., пеню в розмірі 5943,26грн., інфляційні нарухвання в розмірі 4606,24грн.

Суд враховує, що умовами специфікацій сторони встановили порядок та термін оплати за поставлене обладнання, а саме: за специфікаціями №6 від 20.05.2015р., №7 від 20.05.2015р. - оплата з відстрочкою 45 банківських днів з моменту поставки; за специфікацією №4 від 30.03.2015р. - по факту поставки протягом 75 календарних днів.

Отже позивач здобув право вимоги за накладними: №22Э/567 від 30.07.2015р. - 03.10. 2015р., №53 від 03.08.2015р., №54 від 03.08.2015р., №55 від 03.08.2015р. - 07.10.2015р., №25 від 28.05.2015р. - 12.08.2015р.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені, 3% річних, інфляційних нарахувань, правові підстави, період та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог та стягнення пені в розмірі 4299,41грн., 3% річних в розмірі 1868,63грн., інфляційних нарахувань в розмірі 2544,72грн.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних обумовлено тим, що позивачем невірно визначена початкова дата періоду їх нарахування за накладною №22Э/567 від 30.07.2015р. - 02.09.2015р., тоді як вірною є 03.10.2015р. Крім того, не вірно визначена кінцева дата періоду нарахування 3% річних на суму 110640,00грн. за видатковою накладною №25 від 28.05.2015р.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань обумовлене тим, що позивачем невірно визначена початкова дата періоду їх нарахування за накладною №22Э/567 від 30.07.2015р. - 02.09.2015р., тоді як вірною є 03.10.2015р.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 N 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін").

У зв'язку з вищевикладеним, доводи відповідача, викладені у відзиві про те, що позивачем не врахована дефляція, яка мала місце в жовтні 2015р. по накладній №25 від 28.05.2015р. є безпідставними.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заявив клопотання про відстрочення виконання рішення до 01.01.2016р.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України суд при наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони у виняткових випадках, залежно від обставин справи може, серед іншого, розстрочити або відстрочити виконання рішення.

Відповідно до п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, виходячи із наведеного, законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

В обґрунтування свого клопотання про відстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області до 01.01.2016р., відповідач посилається на фінансові труднощі, падіння виробництва, проведення антитерористичної операції.

Проаналізувавши обґрунтування відповідача та дослідивши подані ним докази, суд також зазначає, що за приписами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном, отже тяжке фінансове становище, яке, як зазначає відповідач, стало підставою для звернення до суду з наведеною заявою, та, при цьому, не було доведено останнім належними доказами, не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для відстрочення виконання судового рішення.

Підприємництво, як вид господарської діяльності, що здійснюється відповідачем, згідно зі ст. 42 Господарського кодексу України за своєї сутністю передбачає несення ним певних ризиків, з огляду на що, посилання боржника на наявність у нього дебіторської заборгованості також не є винятковим випадком у розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, який ускладнює виконання рішення суду або призводить до неможливості його виконання.

Судом також враховано позицію позивача, відповідно до якої відстрочка виконання рішення повністю суперечить його інтересам. Разом з тим, негативні наслідки вчиненого відповідачем порушення, яке відбулось з його вини, не можуть покладатися на інших осіб, зокрема, на позивача по справі.

Наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять неможливим його виконання, відповідачем в розумінні ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не доведено, будь-яких доказів в підтвердження викладених обставин не надано, у зв'язку з чим клопотання Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «АЗОВСТАЛЬ» м. Маріуполь, Донецька область про відстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області до 01.01.2016р. суд вважає таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 202, 253, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод «Перетворювач», м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «АЗОВСТАЛЬ», м. Маріуполь, Донецька область стягнення основного боргу у сумі 751576,00грн., пеню у сумі 943,26грн., 3% річних у сумі 2202,90грн., інфляційні нарахування у розмірі 4606,24грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «АЗОВСТАЛЬ» (87500, Донецька область, м. Маріуполь, Орджонікідзевський район, вул. Лепорського, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод «Перетворювач» (69069, Запорізька область, м. Запоріжжя, Дніпропетровське шосе, 9, ) основний борг в розмірі 751576,00грн., пеню у розмірі 4299,41грн., 3% річних в сумі 1868,63грн., інфляційні нарахування в розмірі 2544,72грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 11350,28грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 1643,85грн., 3% річних в розмірі 334,27грн., інфляційних нарахувань в розмірі 2061,52грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 24.11.2015р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.11.2015р.

Суддя Я.О. Левшина

Вх: 17846/15

надруковано 2 прим.:

1 - ГСДО,

1-позивачу,

1 - відповідачу.