ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р.Справа № 922/5348/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Зім-Електрод", м. Харків
про стягнення 36169,09 гривень
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 дов.№53-02/12 від 01.11.2015р.);

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

15.09.2015 р. позивач, Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат", звернувся до суду з позовом до ТОВ "Компанія Зім-Електрод" (відповідача) про стягнення 36169,09 гривень штрафу. Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем договору поставки №524, укладеного між сторонами 30.03.2015 року, та специфікації до нього №1 від 30.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.09.2015 р. порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 06.10.2015 року.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 06.10.2015 р. та від 27.10.2015 р. було відкладено розгляд справи на 27.10.2015 р. та на 16.11.2015 р. відповідно.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.11.2015 р. продовжено строк розгляду спору по 30.11.2015 року включно та відкладено розгляд справи на 24.11.2015 р.

У судовому засіданні 24.11.2015 р. позивач позов підтримував, просив суд його задовольнити.

У призначене судове засідання 24.11.2015 р. представник відповідача не зявився. Про дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, колегія суддів вважає, що в межах наданих їй повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

30.03.2015 року між Публічним акціонерним товариством Криворізький залізорудний комбінат (надалі - позивач або Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Зім-Електрод (надалі - відповідач або Постачальник) був укладений договір поставки №524, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар в порядку, передбаченому цим договором.

Найменування, асортименти, кількість, комплектність товару обумовлюються сторонами у специфікації, що є невідємною частиною договору.

Відповідно до специфікації №1 від 30.03.2015 р. (далі-специфікація №1) постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити газоплам'яну апаратуру в асортименті на загальну суму 180 845,44 гривень.

У специфікації №1 встановлено корегування ціни.

Відповідно до п.9 Специфікації №1, особливі умови: ціни зафіксовані в гривні з розрахунку курсу НБУ за 1 долар США = 28,348066 станом на 23.02.2015р. В разі зміни курсу НБУ більш ніж на 3%, допускається коригування вартості товару з коефіцієнтом 1,0 від різниці між курсом валюти, встановленим на дату пред'явлення рахунку та курсом на дату фіксації ціни (дата комерційної пропозиції) (а.с.13).

Пункт 4 специфікації №1 від 30.03.2015 р. передбачає, що строк поставки товару - 1-й квартал 2015 року, протягом 30 банківських днів з моменту направлення письмової заявки Покупцем.

Таким чином, сторони погодили, що обов'язок поставити товар у відповідача виникає з моменту отримання заявки від позивача.

На адресу Постачальника 03.04.2015 р. була направлена письмова заявка №53-15/566 на поставку товару лише на суму 29858,64 грн. за специфікацією №1 за допомогою факсимільного зв'язку (а.с.14).

У відповідь на заявку ТОВ Компанія Зім-Електрод направило на адресу позивача лист № 8/04-07 від 08.04.2015 р. про те, що поставка згідно заявки на суму 29858,64 грн. буде здійснена на склад 15-16 квітня 2015 року.

Інших заявок позивач не направляв відповідачу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем в порушення умов договору та специфікації №1 не було направлено заявок на поставку всього товару, зазначеного у специфікації №1 на суму 180 845,44 грн., а лише на частину - у сумі 29858,64 грн.

Пункт 7.2. договору передбачає, що за порушення погоджених строків поставки постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 20 % від суми специфікації, при виконанні зобов'язань за якою відбулося таке порушення.

Позивач вважає, що граничний термін поставки товару за заявкою № 53-15/566 від 03.04.2015р. припадає на 20.05.2015 р.

Судом встановлено, що відповідно до специфікації №1 строк поставки товару починає обчислюватись з дня надання позивачем заявки на поставку товару.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв'язку з відсутністю заявки позивача на всю продукцію, зазначену у специфікації №1, а тільки на її частину, то у відповідача не виникло обов'язку поставити всю продукцію, а отже відбулось прострочення кредитора.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень проти них, суд дійшов висновку про повну відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.530 ЦК України: "1. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства".

Оскільки сторони погодили у специфікації №1, що обов'язок поставити товар у відповідача визначений вказівкою на подію - отримання заявки від позивача, то суд приходить до висновку, що твердження позивача про прострочку поставки товару відповідачем є передчасним, оскільки позивач не надав відповідної заявки на поставку всього товару, зазначеного у специфікації №1.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст.З, 627 ЦК України).

За приписами ст.251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Приписами ст.212 ЦК України встановлено, що особи, які вчиняють правочин. мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо. настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Позивач не надав суду доказів того, що під час дії договору ним заявлялись вимоги про поставку всього товару, зазначеного у специфікації №1, в свою чергу у відповідача не виникало обов'язку по поставці відповідного товару в зв'язку з відсутністю події, з якою пов'язаний такий обов'язок - отримання заявки від позивача.

Штрафними санкціями в розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.5 ст.232 Господарського кодексу України, за грошовим зобов'язанням боржник не повинен платити відсотки за час прострочення кредитора.

Відповідно до ч.1,2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Стаття 613 Цивільного кодексу України передбачено прострочення кредитора: "1. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

2. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

3. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

4. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора."

Відповідно до ч.1 ст. 615 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відбулось прострочення кредитора, у зв'язку з тим, що позивач не надав заявки на всю продукцію, зазначену у специфікації №1, а отже у відповідача не виникло обов'язку поставити відповідний товар.

Таким чином, позивач не довів суду, що у відповідача виник обов'язок поставити весь товар, зазначений у специфікації №1, а отже нарахування штрафу за прострочку поставки товару, зазначеного у специфікації №1, є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову, у зв'язку з недоведеністю.

Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного та ст.129 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 549, 613, 615 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 232 Господарського кодексу України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 30.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_2

Справа №922/5348/15