ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.11.2015 Справа № 907/491/15

За позовом прокурора міста Ужгорода, м. Ужгород

до відповідача 1 Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача 2 товариства з обмеженою відповідальністю „МІК, с. Нижнє Солотвино, Ужгородський район

за участі третьої особи, яка

не заявляє самостійних вимог

на предмет спору на стороні

відповідача 2 Закарпатської обласної федерації з тенісу, м. Ужгород

громадянина ОСОБА_1, м.Київ

про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки

Колегія суддів у складі: головуючого судді Васьковського О.В., суддів Кривка В.П., Мокану В.В.

Представники:

прокурор Ярош Р.І. прокурор відділу прокуратури Закарпатської області

від відповідача 1 ОСОБА_2 (дов. №03-17/355 від 30.12.14)

від відповідача 2 не зявився

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача 2 (Закарпатська обласна федерація з тенісу) ОСОБА_3 Президент Закарпатської обласної федерації з тенісу, ОСОБА_4 (дов. №315 від 05.06.15), ОСОБА_5- заступник голови Федерації

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача 2 (гр. ОСОБА_1) ОСОБА_6М.(дов. від 18.09.15)

від Управління Держземагентства в Ужгородському районі Закарпатської області - не зявився

СУТЬ СПОРУ: про визнання недійсним рішення ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 15.03.2007 року №260 Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу; визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки за кадастровим номером :34:001:0039 від 16.07.2009 року укладеного між Ужгородською міською радою від імені якої діяв начальник управління майном міста ОСОБА_7 та товариством з обмеженою відповідальністю „МІК (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22.10.15).

Підставою для звернення прокурора з позовом стало те, що в ході вивчення доводів викладених у зверненні Президента Закарпатської обласної федерації з тенісу ОСОБА_3 в частині дотримання вимог земельного законодавства України при приватизації земельної ділянки встановлено, що прийняття рішення ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 15.03.2007 року №260 Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу здійснено з порушенням вимог земельного законодавства України та Закону України «Про фізичну культуру і спорт» в частині порядку та правомірності зміни цільового призначення земельної ділянки.

Підставою для представництва прокурором у даній справі інтересів держави є те, що при наданні у користування земельної ділянки порушено вимоги законодавства щодо порядку розпорядження земельними ділянками та зміни цільового використання землі, а Ужгородською міською радою шляхом прийняття оскаржуваного рішення та Державною інспекцією сільського господарства шляхом неналежного виконання своїх обовязків, грубо порушено встановлений ст. 19 Конституції України принцип діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування. Враховуючи те, що органи Державної інспекції сільського господарства України не наділені повноваженнями щодо звернення з позовами до суду про визнання протиправним та недійсним рішень ради, прокуратура, в силу вимог ст. 121 Конституції України, ст. 29 ГПК України та ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру», наділена повноваженням щодо звернення до суду з метою захисту інтересів держави та набуває статусу позивача.

Прокурор свої позовні вимоги мотивує тим, що в силу вимог законодавства, зокрема ст.51 ЗК України та ст.40 Закону України «Про фізичну культуру і спорт» спірна земельна ділянка станом на момент прийняття спірного рішення належала до земель рекреаційного призначення, натомість рішенням міської ради, яким затверджено ціну продажу земельної ділянки одночасно змінено і цільове використання земельної ділянки на землі житлової та громадської забудови (для обслуговування цілісного майнового комплексу). Вказує, що передумовою зміни цільового використання земельної ділянки є розроблення відповідного проекту землеустрою та відповідно затвердження його рішенням сесії (п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений постановою КМУ від 26.05.2004 за №677, в редакції станом на прийняття рішення). Однак, рішення про затвердження проекту землеустрою із зміною цільового використання земельної ділянки під спортивним комплексом по вул. Електрозаводська, 51 Ужгородською міською радою не приймалось. Крім того, посилається на положення статті 29 Закону України «Про фізичну культуру і спорт», якою визначено, що перепрофілювання та ліквідація діючих фізкультурно-оздоровчих і спортивних споруд без створення рівноцінних споруд не допускається, тобто, прийняття рішення про зміну цільового використання земельної ділянки під спортивним комплексом правомірним бути і не могло. Також, прокурором подано клопотання про застосування заходів до забезпечення позову та відстрочення сплати судових витрат за подачу вказаної заяви до ухвалення судового рішення, яке обґрунтоване тим, що є можливим відчуженням будівлі спортивного комплексу (тенісні корти) керівництвом ТОВ „МІК.

Відповідач 1 проти позову заперечує, вважає позов необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на законі та фактичних обставинах справи з підстав викладених у відзиві на позов. Зокрема вказує, що визначення земель рекреаційного призначення, наведене у ст. 50 Земельного кодексу України, є недосконалим, адже використовуватись для організації відпочинку населення, туризму і проведення спортивних заходів можуть землі будь-якої категорії, що, проте, не означає їх належність до земель рекреаційного призначення; у ст. 51 Земельного кодексу України не наводиться вичерпного переліку земель рекреаційного призначення, до них можуть відноситися й інші землі: використовувані для туристичних походів і подорожей, спорту і відпочинку, огляду мальовничих - ландшафтів та історичних пам'яток, для спостереження за сезонними явищами у природі, землі для стаціонарного розміщення лунапарків, ігрових і розважальних центрів тощо. Разом з тим, наявність обєкту, переліченого у ст. 51 Земельного кодексу України, на певній земельній ділянці не означає належність цієї земельної ділянки до категорії земель рекреаційного призначення. Стверджує, що правовий режим земель рекреаційного призначення не може виникати „автоматично внаслідок утворення чи розміщення певних обєктів, такий може виникнути тільки на підставі рішень відповідних органів і відповідної землевпорядної документації; відповідно до пункту в' ст. 183 і пункту „г ст. 184 Земельного кодексу України, встановлення меж земельних ділянок рекреаційного призначення здійснюється у ході землеустрою. Згідно з пунктом ,,д ст. 6 Закону України «Про землеустрій від 22 травня 2003 року, встановлення режиму рекреаційного призначення є однією з засад землеустрою, тобто правовий режим земель рекреаційного призначення має обовязково встановлюватися у ході землеустрою. Відповідач 1 вважає, що прокурором не обґрунтовано підстави та не надано доказів, які б свідчили про порушення прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок прийняття рішення та укладення спірного договору, тобто необхідною умовою задоволення позову про скасування акту індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування та правочинів, укладених на підставі вказаною акту, є наявність факту порушення цивільних прав та інтересів, а оспорювати недійсність правочину може сторона такого правочину або інша особа за наявності у неї охоронюваного законом інтересу. У зв'язку з наведеними запереченнями у відзиві відповідач 1 просить суд відмовити у позові прокурора повністю. Крім того, відповідачем 1 заявлено заяву про застосування строку позовної давності, враховуючи те, що 15.03.2007 року на засіданні Ужгородської міської ради, на якому прийнято рішення №260 Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу був присутній прокурор міста Ужгорода, а рішення було направлено прокуратурі міста Ужгорода, що свідчить про обізнаність прокурора про оспорюване рішення. Крім того, відповідачем 1 подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в обґрунтування якої вказує, що органом в інтересах якого прокурор повинен був звернутись до суду є відповідач 1.

Відповідач 2 письмові пояснення по суті позовних вимог не подав. Листом №15/05/110 від 15.05.15 та листом від 21.07.15 повідомив, що на даний час у власності, на балансі підприємства спірна земельна ділянка не перебуває, документація щодо неї на підприємстві відсутня.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2, яка залучена в порядку ст.27 ГПК України (Закарпатська обласна федерація з тенісу) у поданому 19.06.15 відзиві заперечує проти доводів відповідача 2 щодо того, що ст.51 ЗК України не містить вичерпного переліку земель рекреаційного призначення та вступає в конкуренцію з іншими статтями ЗК України та вказує, що ст.32 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено перелік повноважень виконкомів сільських, селищних, міських рад у сфері фізкультури та спорту. Стверджує, що відповідачем 1, в порушення вимог ст.ст. 1,50,52 ЗК України, ст.ст.2,4,32 Закону України «Про місцеве самоврядування» змінено категорію спірної земельної ділянки, переведено її із земель рекреаційного призначення у землі житлової та громадської забудови, правовий статус яких суттєво відрізняється, що дає власнику майна свій розсуд проводити на ній забудову будь-яких обєктів.

Також, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 (Закарпатська обласна федерація з тенісу) заперечує проти клопотання відповідача 1 про застосування строків позовної давності, вважає його безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню, вказуючи, що згідно п.4 ч.1 ст.268 ЦК України на вимоги власника, або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади АРК, або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності, або інше речове право. Крім того, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 (Закарпатська обласна федерація з тенісу) стверджує, що переведенням відповідачем 1 оспорюваної ділянки із категорії рекреаційного призначення у землі житлової та громадської забудови по суті ліквідовано тенісні корти міста, які були побудовані більше ста років, а вказаний спортивний обєкт сприяв розвитку фізкультури і спорту, зокрема тенісу у м.Ужгороді, Закарпатській області та в Україні в цілому. Вказує, що міською радою рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки не приймалось. В рішенні ХХІІ сесії ІІІ скликання Ужгородської міської ради від 21.06.2000 року «Про надання та приватизацію земельних ділянок» та державному акті на право постійного користування землею серія ІІ ЗК №001069 від 16.01.2001 року зазначено, що відповідачу 2 надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,60 га під спортивним комплексом, натомість рішенням ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 15.03.2007 року №260 Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу продано у власність відповідачу 2 спірну земельну ділянку для обслуговування цілісного майнового комплексу, а в оспорюваному договорі купівлі-продажу земельної ділянки вказано категорію земель землі житлової та громадської забудови та функціональне призначення інша комерційна діяльність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 (громадянин ОСОБА_1), яка залучена в порядку ст.27 ГПК України, у поданому відзиві вказує, що викладені в позові підстави звернення до суду не підтверджені жодними доказами, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права. Вважає, що при предявленні позову прокуратурою пропущено строк позовної давності, оскільки прокуратура мала всі права і передбачені можливості дізнатися про порушення державних інтересів в рамках позовної давності, посилаючись на висновки Верховний Суд України викладені у постанові по справі № 6-І52цс14 від 29.10.14 про те, що для визначення початку обчислення позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення його прав, а й обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення його прав. Наводить доводи щодо того, що право власності на спірну земельну ділянку набуте правомірно з отриманням відповідної розробленої уповноваженими на це органами погодженої документації.

Заслухавши пояснення прокурора, представників відповідача 1 та третіх осіб, розглянувши матеріали справи, колегія суддів встановила:

Прокуратурою міста Ужгорода здійснено вивчення доводів викладених у зверненні Президента Закарпатської обласної федерації з тенісу ОСОБА_3 в частині дотримання вимог земельного законодавства України при приватизації товариством з обмеженою відповідальністю „МІК земельної ділянки площею 6000 м.кв. в м. Ужгород по вул. Електрозаводській, 51.

Як встановлено у процесі судового розгляду, 03.12.1999 року Президією Закарпатської обласної організації спортивного товариства профспілок «Україна» розглянувши клопотання ТОВ «МІК» про передачу на баланс товариства тенісних кортів з подальшою матеріальною компенсацією обласній раді СТП «Україна» їх балансової вартості з боку ТОВ «МІК» прийнято постанову №4 «Про подальше використання тенісних кортів», якою задоволено вказане клопотання ТОВ «МІК» про оформлення договору купівлі-продажу тенісних кортів. Вказана постанова прийнята враховуючи те, що ТОВ «МІК» проведено дійсно значну роботу по розвитку та зміцненню матеріальної бази тенісних кортів, що в свою чергу, в подальшому, дозволить проводити на цьому обєкті не тільки міські та обласні, але й республіканські та міжнародні змагання з тенісу, а обласна рада СТП «Україна» знаходиться у важкому матеріальному становищі і не може компенсувати ТОВ «МІК» затрачені кошти, або самостійно утримувати даний обєкт.

Згідно договору купівлі-продажу від 07.12.1999 року Закарпатською обласною організацією спортивного товариства профспілок «Україна» (продавець за договором) продано та передано у власність відповідача 2 обєкт купівлі-продажу - спортивно-господарський обєкт, розташований на земельній ділянці площею 6152 м.кв. за адресою: вул. Електрозаводська,2, м.Ужгород, включаючий до себе будівлі та споруди згідно інвентарної справи №5246, реєстровий №к1136, який є власністю продавця на підставі Постанови Президії Закарпатської обласної організації спортивного товариства профспілок «Україна» №3 від 27.12.1996 року (реєстраційне посвідчення на будинковолодіння, яке належить державним, кооперативним, громадським установам, підприємствам та організаціям, від 15.12.1997 року).

Відповідно до п. 2.2.1 вказаного договору купівлі-продажу від 07.12.1999 року (покупець за договором) взяв на себе зобовязання прийняти обєкт купівлі-продажу на умовах цього договору у власність та використовувати його за прямим призначенням.

Актом прийому-передачі від 09.12.1999 року, комісією, у складі уповноважених представників сторін за договором купівлі-продажу від 07.12.1999 року підтверджено факт приймання-передачі обєкта тенісних кортів по вул. Електрозаводській, 2 в м.Ужгороді, згідно договору купівлі-продажу від 07.12.1999 року, укладеного між Закарпатською обласною організацією спортивного товариства профспілок «Україна» та ТОВ «МІК»; факт передачі основних засобів, малоцінного інвентаря та технічної документації.

10.12.1999 року між Закарпатською обласною організацією спортивного товариства профспілок «Україна» та ТОВ «МІК» укладено договір про подальше використання тенісних кортів «Спартак» м.Ужгород, Електрозаводська,2, у зв'язку з вступом в силу дії договору від 07.12.1999 року. Пунктом 2.1 вказаного договору визначено зобовязання ТОВ «МІК» як нового власника тенісних кортів , зокрема: продовжити і в подальшому роботу по зміцненню та розвитку матеріальної бази вищевказаного спортивно-господарського обєкту; не робити ніяких спроб і намагань по перепрофілюванню тенісних кортів під будь-який інший господарський обєкт; надавати безкоштовно в розпорядження облради СТП «Україна» та галузевих обкомів профспілок тенісні корти відповідно до узгодженого щорічного календарного плану спортивно-масових заходів 20/днів у році для подальшого розвитку фізкультури та спорту в колективах фізкультури товариства тощо.

Згідно п.2.17 рішення ХХІІ сесії ІІІ скликання Ужгородської міської ради від 21.06.2000 року «Про надання та приватизацію земельних ділянок» відповідачу 2 надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,60 га під спортивним комплексом по вул.Електрозаводській, 2, згідно договору купівлі-продажу від 04.12.1999 року (ст.30 ЗК України).

Державним актом на право користування землею серії ІІ-ЗК №001069, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №310 від 16.01.2001 року, посвідчено право постійного користування землею відповідача 2, яке виникло на підставі рішення ХХІІ сесії ІІІ скликання Ужгородської міської ради від 21.06.2000 року, яким землю надано у постійне користування під спортивним комплексом по вул. Електрозаводській,2.

Згідно матеріалів інвентарної справи №5246 на обєкт «тенісні корти» здійснено упорядкування поштової адреси: м.Ужгород. вул. Електрозаводській, 2 на адресу: м.Ужгород. вул. Електрозаводській, 51.

Згідно довідки Управління архітектури та містобудування від 25.10.2004 року №1056 спортивно-господарський обєкт, придбаний згідно договору купівлі-продажу б/н від 07.12.1999 р. згідно діючого адресного плану знаходиться за адресою: м.Ужгород. вул. Електрозаводській, 51.

Рішенням ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 15.03.2007 року №260 Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу відповідачем 1 вирішено продати у власність відповідачу 2 земельну ділянку площею 6000 м.кв. по вул. Електрозаводській, 51 для обслуговування цілісного майнового комплексу та доручено Управлінню майном міста (ОСОБА_8І.) укласти від імені міської ради договір купівлі-продажу вищезгаданої земельної ділянки.

16.07.2007 року між відповідачем 1 (продавець за договором) та відповідачем 2 (покупець за договором) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки №1873, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9, згідно п.1.1 якого, продавець на підставі рішення Ужгородської міської ради IV сесії V скликання від 15.03.2007 року №260 передав у власність за плату, а покупець прийняв у власність та оплатив земельну ділянку з усіма обтяженнями, обмеженнями і сервітутами, яка знаходиться за адресою: м.Ужгород, вул.Електрозаводська, 51, площею 6000 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки :34:001:0039. Категорія земель, до якої належить, вказана вище земельна ділянка б) землі житлової та громадської забудови ; функціональне призначення 1.11.65 іншої комерційної діяльності; фактичне використання обслуговування цілісного майнового комплексу (п.1.2 договору).

Згідно п.1.5 вказаного договору продавець гарантував, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору, входить до категорії земель, що можуть бути приватизовані відповідно до законодавства України, вільна від будь-яких прав і претензій третіх осіб, про які на момент підписання цього договору продавець та покупець не могли не знати, знаходиться під забороною (арештом), а також в заставі не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав третіх осіб як в межах, так і за межами України немає.

Право власності ТОВ «МІК» на земельну ділянку, що розташована за адресою: м.Ужгород, вул.Електрозаводська,51, площею 0,60 га, яка надана для обслуговування цілісного майнового комплексу та яке виникло на підставі укладеного договору купівлі-продажу земельної ділянки №1873 від 16.07.2007 року посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку від 01.10.2007 року серія ЯД534305 №-23.

Згідно довідки КП «Ужгородське БТІ» від 02.07.2007 року №2711 будинок №51 по вул. Електрозаводській в м.Ужгороді було зареєстровано за ТОВ «МІК» (спортивно-господарський обєкт (тенісні корити)), загальною площею -279,00 м.кв.

Протоколом №1 зборів засновників ТОВ «МІК» від 06.03.12 оформлено рішення зборів засновників ТОВ «МІК» щодо виходу зі складу товариства засновника - ОСОБА_1М та передачу йому належної частки у статутному фонді товариства у розмірі 623500,00 грн., тобто 87,08% від розміру статутного фонду за рахунок товариства в натурі, а саме: земельної ділянки, що розташована за адресою: м.Ужгород, вул.Електрозаводська,51, площею 0,60 га, залишкова балансова вартість 468,6 тис.грн.; будівлі спортивно-господарський обєкт (тенісні корти), що розташований за адресою: м.Ужгород, вул.Електрозаводська,51, залишкова балансова вартість 34,8 тис. грн..; незавершеного будівництва, що розташоване за адресою: м.Ужгород, вул.Електрозаводська,51, вартістю -193,2 тис.грн.

Актом №1 прийому-передачі земельної ділянки від 07.03.12 підтверджено факт передачі власником ТОВ «МІК» - ОСОБА_10 та директором ТОВ «МІК» - ОСОБА_11 та прийняття ОСОБА_1М частини майна ТОВ «МІК», а саме: земельної ділянки кадастровий номер :34:001:0039, що розташована за адресою: м.Ужгород, вул.Електрозаводська,51, площею 0,60 га, яка надана для обслуговування цілісного майнового комплексу (державний акт на право власності на земельну ділянку від 01.10.2007 року серія ЯД534305 №-23). Вказану земельну ділянку передано разом з розташованою на ній нерухомістю, перерахованою в протоколі №1 зборів засновників ТОВ «МІК» від 06.03.12.

Листом №91/03-18 від 29.01.15 відповідач 1 на запит прокурора повідомлено, що згідно рішення ХХІІ сесії ІІІ скликання Ужгородської міської ради від 21.06.2000 року «Про надання та приватизацію земельних ділянок» визначено, що відповідачу 2 надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,60 га під спортивним комплексом; згідно рішення ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 15.03.2007 року №260 Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу дана земельна ділянка була викуплена.

У процесі розгляду справи встановлено, що листом Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області №04/3322 від 22.08.14 на лист прокуратури Закарпатської області надано інформацію, зокрема вказано наступне.

Земельна ділянка на час набуття права власності ТОВ «МІК» на нерухоме майно відносилася до земель населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів), а її використання мало здійснюватися товариством відповідно до проекту планування та забудови міста і плану земельно-господарського устрою (ч.6 ст.63 ЗК України).

Згідно з п.4 Порядку складання плану земельно-господарського устрою населеного пункту, затвердженого наказом Держкомзему України від 24.09.1993 року №158/61 (діяв на час виникнення спірних правовідносин), в плані земельно-господарського устрою, який у відповідності призначенням територій населеного пункту, визначених його генеральним планом, здійснюється розподіл земельних ділянок на: землі житлової та громадської забудови; землі промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого призначення; землі природоохоронних, оздоровчих, рекреаційних та історико-культурних обєктів; землі комунального господарства; землі водогосподарського, лісогосподарського використання; землі сільськогосподарського використання; землі загального користування.

Відповідно до викопіювання із генерального плану м.Ужгорода затвердженого рішенням ХХІХ сесії ІV скликання Ужгородської міської ради від 04.06.2004 року №313, наданого КП «Архітектурно-планувального бюро» листом від 30.07.14 №289, земельну ділянку, яка перебувала у користуванні ТОВ «МІК», а у подальшому набута товариством у власність і на якій розміщено у т.ч. тенісні корти, за здійсненим розподілом не віднесено до земель на яких розміщено оздоровчі чи рекреаційні обєкти.

Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області вказала, що за відсутності інформації щодо переведення у встановленому порядку ст.2 ЗК України даної земельної ділянки з категорії земель населеного пункту в будь-яку іншу категорію, у тому числі до категорії земель оздоровчого або рекреаційного призначення, використання такої земельної ділянки здійснювалося ТОВ «МІК» відповідно до ст.63 ЗК України, згідно з генеральним планом забудови міста Ужгорода. Чинний ЗК України у редакції у т.ч. і на час викупу ТОВ «МІК» земельної ділянки, яка перебувала у його користуванні, не виділяє землі населених пунктів як окрему категорію земель; в окрему категорію виділено землі житлової та громадської забудови, до якої фактично були віднесені землі згідно із діючими матеріалами планів земельно-господарського устрою або генеральних планів населених планів населених пунктів на час набрання чинності діючого ЗК України.

Відтак, Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області викладено правову позицію як інспекційного органу щодо відсутності виявлених порушень земельного законодавства при набутті ТОВ «МІК» права на земельну ділянку площею 0,6 га по вул. Електрозаводській, 2.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 від 22.06.15 спірна земельна ділянка за кадастровим номером :34:001:0039, яка розташована за адресою: Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Електрозаводська,51, площею 0,6000 га за цільовим призначенням 03.14 та відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови. Спірна земельна ділянка належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_1. Документ, що посвідчує право власності державний акт від 01.10.2007 року ЯД534305.

Прокурор звернувся до господарського суду про визнання недійсним рішення ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 15.03.2007 року №260 Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу, яке вважає прийнятим з порушенням вимог земельного законодавства України та Закону України «Про фізичну культуру і спорт» в частині порядку та правомірності зміни цільового призначення земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки за кадастровим номером :34:001:0039 від 16.07.2009 року укладений між Ужгородською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю „МІК на підставі спірного рішення Ужгородської міської ради.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги прокурора не підлягають задоволенню, у тому числі і щодо вимоги прокурора про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16.07.2007 року з огляду на таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно приписів ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

Частиною 1 ст.122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч.1 ст.19 Земельного кодексу України (у редакції на момент прийняття спірного рішення) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ч.1 ст.20 ЗК України).

У відповідності до ст.21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема для: визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Слід звернути увагу, що кожна категорія земель, що встановлені в ч.1 ст.19 ЗК України має узагальнене цільове призначення та відображає специфіку її правового режиму. Земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

Так, Українським класифікатором цільового використання землі, затвердженим листом Держкомзему України від 24 квітня 1998 року №14-1-7/1205 до земель населених пункті віднесені зокрема і землі рекреаційного призначення (п.1.17, п.п. 4.3).

Згідно з ст. 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови (ч.1 ст.39 ЗК України).

Положенням ст.50 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації (ст.51 ЗК України).

Вказана норма кореспондується зі ст.40 Закону України «Про фізичну культуру і спорт», відповідно до якої Земельні ділянки, на яких розташовані фізкультурно-оздоровчі та спортивні споруди, належать до земель рекреаційного призначення.

Нормами ст.52 ЗК України визначено, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності; на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель; порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Прокурор у позовній заяві посилається на те, що для зміни цільового використання земельної ділянки необхідним є розроблення відповідного проекту землеустрою та відповідно затвердження його рішенням сесії; рішення про затвердження проекту землеустрою із зміною цільового використання земельної ділянки під спортивним комплексом по вул. Електрозаводська, 51 Ужгородською міськрадою не приймалось. Крім того, посилається на положення статті 29 Закону України «Про фізичну культуру і спорт», якою визначено, що перепрофілювання та ліквідація діючих фізкультурно-оздоровчих і спортивних споруд без створення рівноцінних споруд не допускається.

Управління Держземагентства в Ужгородському районі Закарпатської області (лист №10-709-0.3-5046/2-15 від 29.05.15) повідомило, що земельна ділянка :34:001:0039) відповідно до Державного акту на право користування землею серії ІІ-ЗК №001069, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №310 перебувала на праві постійного користування ТОВ «МІК» під спортивним комплексом по вул. Електрозаводській,2.

Відповідно до форми державної статистичної звітності №6-зем «Звіт про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності» земельна ділянка по вул.Електрозаводській,2 в м.Ужгород урахована у графі 34-дані про забудовані землі; у графі 43-дані про землі громадського призначення, в які включено землі, які використовують для державного управління (включно-для оборонних потреб), освіти, охорони здоровя, спорту та соціальної допомоги, колективних, громадських та особистих послуг, екстериторіальної діяльності.

Матеріалами справи встановлено, що згідно оспорюваного рішення міської ради спірну земельну ділянку продано відповідачу 2 для обслуговування цілісного майнового комплексу; згідно п.1.2 спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки спірна земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови, функціональне призначення іншої комерційної діяльності, фактичне використання обслуговування цілісного майнового комплексу.

Станом на момент прийняття спірного рішення та договору купівлі-продажу земельної ділянки спірна земельна ділянка за цільовим призначенням належала до земель населених пунктів категорія 1 цільового призначення, в перелік яких входять як землі фізичної культури та спорту 1.12.7, іншої комерційної діяльності 1.11.6, рекреаційного призначення 1.17.

Тобто, на підставі спірного рішення міської ради та укладеного договору купівлі-продажу земельної ділянки цільове призначення спірної земельної ділянки не змінювалось, доказів зміни цільового призначення спірної земельної ділянки у матеріалах справи відсутні. Крім того, прокурором не доведено використання спірної земельної не за цільовим призначення, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Згідно наявної в матеріалах справи технічної документації із землеустрою станом на 2007 рік, наданої для проведення експертної грошової оцінки, звіт про яку складено ТОВ «Земля-Карпат» 12.02.2007 року, спірна земельна ділянка надана для обслуговування цілісного майнового комплексу

Як вбачається з даних інвентарної справи №5246 реєстр. №1136 обєкт - тенісні корти, місцезнаходження: Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Електрозаводська,2 знаходяться на спірній земельній ділянці. Згідно даних кадастрової справи на земельну ділянку тенісних кортів, яка розташована за адресою: Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Електрозаводська,51, площею 0,6000 га та технічного паспорта станом на 2007 рік вказана земельна ділянка віднесена до категорії земель житлової та громадської забудови; сучасне використання земельної ділянки обслуговування цілісного майнового комплексу; функціональне використання земельної ділянки - іншої комерційної діяльності 1.11.6.

Пунктом 2.17 рішення ХХІІ сесії ІІІ скликання Ужгородської міської ради від 21.06.2000 року «Про надання та приватизацію земельних ділянок» визначено, що відповідачу 2 надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,60 га під спортивним комплексом по вул.Електрозаводській, 2.

Cпірним рішення вирішено продати у власність відповідачу 2 земельну ділянку площею 6000 м.кв. по вул. Електрозаводській, 51 для обслуговування цілісного майнового комплексу, що не суперечить цільовому призначенню спірної земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови. Наявними у справі матеріалами та доказами підтверджено, що правовий статус спірної земельної ділянки при прийнятті спірного рішення не змінювався. Прокурором протилежного не доведено та не надано доказів у підтвердження протилежного, а тому доводи прокурора про порушення законодавства в цій частині є необґрунтованими.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Матеріалами справи встановлено, що міська рада як орган місцевого самоврядування прийняла спірне рішення щодо розпорядження землями комунальної власності відповідно до вимог чинного законодавства та визначеної законом компетенції, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними спірного рішення.

Таким чином, прокурором (позивачем) не доведено належними та допустимими доказами наявність порушених прав та інтересів на спірну земельну ділянку, у зв'язку з прийняттям рішення ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 15.03.2007 року №260 Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу та не доведено, що спірне рішення було прийнято з порушенням вимог чинного на момент його прийняття законодавства України. Посилання прокурора на ст.ст. 29, 40 Закону України «Про фізичну культуру і спорт», як частину нормативно-правового обґрунтування позовних вимог, зважаючи на те, що на земельній ділянці (кадастровий номер :34:001:0039) знаходиться спортивний обєкт тенісні корти, з огляду на предмет спору, обставини справи та обраний спосіб захисту, колегія суддів вважає необґрунтованим і передчасним. На думку колегії суддів, з огляду на досліджені обставини спірних правовідносин, вимоги позивача свідчать про непропорційне втручання у право відповідача 1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 (гр. ОСОБА_1) на мирне володіння своїм майном, всупереч статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року (Справа «Стретч проти Сполученого Королівства»).

За приписами ст. 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав передбачених законом. Підставою для визнання судом недійсності правочину за змістом ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього ж кодексу.

Однак, оскільки у ході судового розгляду прокурором не було доведено, яку з вимог ст. 203 ЦК України було недодержаної при укладенні спірного договору та водночас судом встановлено законність спірних рішень, тобто відсутні підстави, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог і судом не встановлено інших підстав для визнання недійсним спірного договору, суд дійшов висновку про відмову у позові в цій частині. Водночас, колегія суддів не вбачає порушення вимог чинного законодавства України при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.07.2009 року, оскільки вказаний договір був укладений на підставі рішення ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 15.03.2007 року №260, яке прийнято законно та правомірно та не суперечить вимогам законодавства, тобто прийняте у його відповідності.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені положення законодавства, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову прокурора про визнання недійсним рішення ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 15.03.2007 року №260 Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу та визнання недійсним договору купівлі - продажу землі між Ужгородською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю „МІК (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22.10.15).

Отже, зазначені прокурором у позові обставини не знайшли свого підтвердження і спростовуються матеріалами справи, відтак у задоволенні позову прокурора з обраних ним підстав слід відмовити повністю.

Розглянувши клопотання прокурора про застосування заходів до забезпечення позову, судова колегія дійшла висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст.66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Обґрунтуванням вказаної заяви прокурором є те, що є можливим відчуженням будівлі спортивного комплексу (тенісні корти) керівництвом ТОВ „МІК. Однак, прокурором не подано доказів того, що відповідне майно може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, а також доказів того, що відповідач має наміри і має можливість вчинити дії, та/або передбачені чинним законодавством правочини щодо відповідного майна, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наведені доводи в заяві.

За таких підстав, дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про відмову у клопотанні прокурора про застосування заходів до забезпечення позову.

Крім того, розглянувши заяву відповідача 1 про залишення позову прокурора без розгляду, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, зважаючи на наступне.

Згідно приписів ст.ст. 2, 29 ГПК України визначено участь прокурора у судовому процесі, включаючи участь у розгляді справ за його позовами, а також вступ за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ГПК України прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

За змістом ч. 2 ст. 29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача; у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

У даній справі позов подано прокурором міста Ужгорода в інтересах держави як позивачем, оскільки визначений чинним законодавством орган, уповноважений державою здійснювати функцію контролю за використанням та охороною земель Державна інспекція сільського господарства України, не має повноважень щодо звернення до суду. За таких обставин, оскільки у даній справі прокурор має статус позивача, підстави для залишення позову без розгляду за клопотанням відповідача 1 через неправильне визначення прокурором позивача відсутні, а справу належить розглядати по суті позовних вимог.

Відповідачем 1 та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 (громадянин ОСОБА_1) заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Громадянин ОСОБА_1 є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2, а не стороною у справі, тому у клопотанні третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 (громадянин ОСОБА_1) належить відмовити.

Також, оскільки, судова колегія дійшла висновку про відмову у позові по суті, строк позовної давності не підлягає застосуванню, відтак у клопотанні відповідача 1 належить відмовити. Окрім того, колегія суддів, з огляду на позицію висловлену відповідачем 1 щодо застосування до спірних відносин позовної давності, констатує, що згідно ч.1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, чого в ході розгляду справи встановлено не було.

Щодо заявленого клопотання прокурора про звільнення або відстрочення від слати судового збору за подання клопотання про застосування заходів до забезпечення позову до ухвалення судового рішення, колегія суддів констатує наступне. Вказане клопотання прокурора мотивоване відсутністю пільг щодо сплати судового збору при здійсненні представництва згідно нової редакції Закону України „Про судовий збір та відсутністю видатків на сплату прокурорами судового збору та відповідного фінансування на вказані витрати, оскільки будь-які бюджетні кошти не можуть бути витрачені для сплати судового збору.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України „Про судовий збір, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою звільнити від сплати судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

З огляду на викладене, господарський суд прийшов до висновку клопотання прокурора задоволити шляхом звільнення від сплати судового збору за подання клопотання про застосування заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ст.49 ГПК України, у звязку з відмовою в позові, судові витрати у справі покладаються на прокурора. Враховуючи, що станом на момент подання прокурором позову такого було звільнено від сплати судового збору у порядку п.11.ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1, 4-6, 15, 27, 29, 32, 33, 34, 43, 66, 67, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

у позові відмовити повністю.

У клопотанні прокурора про застосування заходів до забезпечення позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обовязковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.12.15 .

Головуючий суддя Васьковський О.В.

Суддя Кривка В.П.

Суддя Мокану В.В.