ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.11.2015 Справа № 920/1535/15

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

м. Суми,

до відповідачів 1. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

Олександровича, м. Балаклія, Балаклійський район, Харківська

область,

2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3,

м. Суми,

про стягнення 26 964 грн. 70 коп.,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача - ОСОБА_4 (довіреність б/н від 28.01.2015 року);

Від відповідачів - не з'явились;

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів 26 964 грн. 70 коп., в тому числі 17 000 грн. 00 коп. основного боргу за договором-заявкою № 76 від 15.04.2014року на транспортування вантажу автомобільним транспортом, 511 грн. 00 коп. 3 % річних, 9 453 грн. 70 коп. інфляційних збитків, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач подав клопотання (вх. № 14026 від 26.11.2015року) про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

ФОП ОСОБА_5 подала пояснення по справі (вх. № 13577 від 16.11.2015року), в яких підтверджує факт укладання з позивачем договору оренди транспортного засобу від 22.04.2013 року.

Другий відповідач подав заперечення по справі (вх. 13578 від 16.11.2015року), згідно яких вважає вимоги позивача до нього безпідставними, оскільки позивач в межах шестимісячного строку не пред'явив вимог до другого відповідача, а тому порука є припиненою.

Перший відповідач у судове засідання не з'явився, обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву не подав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Оскільки відповідачі не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, у дане судове засідання клопотання про відкладення розгляду справи не надходило, згідно зі ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

Відповідно до укладеного між позивачем та першим відповідачем договору - заявки № 76 від 15.04.2014року, позивач зобов'язався доставити ввірений відправником вантаж до місяця призначення та видати його уповноваженій особі, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався сплатити за перевезення договірну суму.

Маршрут перевезення: Суми - Саратов; вантаж - цегла; відправник - завод «Керамейя», адреса завантаження: м. Суми, вул. Прикордонна, 47; строк перевезення - 2 дні.

За умовами договору - заявки № 76 від 15.04.2014року вартість послуг перевезення становить 17 000 грн., оплата - за оригіналами ТТН протягом 10-12 банківських днів.

Відповідно до п. 7 договору, вважається, що позивач виконав зобов'язання за договором по перевезенню вантажу з моменту передачі вантажу вантажоодержувачу та передачі першому відповідачу екземпляра накладної CMR або товарно-транспортної накладної з відміткою про отримання вантажу.

Матеріалами справи, а саме товарною накладною № 549 від 20.05.2014року та міжнародною товарно-транспортною накладною CMR А №0072997, підтверджується факт виконання позивачем взятих на себе зобов'язань за договором - заявкою № 76.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що перший відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не оплатив надані послуги, у зв'язку з чим заборгованість останнього перед позивачем становить 17 000 грн. 00 коп.

Листом від 27.05.2014року позивач надіслав першому відповідачу оригінали товарної накладної № 549 від 20.05.2014року та міжнародної товарно-транспортної накладної CMR А № 0072997, про що свідчить експрес - накладна від 27.05.2014року.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 222 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що факт надання позивачем першому відповідачу послуг перевезення на загальну суму 17 000 грн. 00 коп. за договором - заявкою № 76 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Разом з цим, перший відповідач не розрахувався за надані послуги, незважаючи на те, що позивач неодноразово звертався до першого відповідача з вимогами щодо оплати (листи від 16.06.2014року, від 11.08.2014року, від 05.01.2015року).

Першим відповідачем не подано доказів сплати боргу чи аргументованих заперечень проти вимог позивача, у зв'язку з чим, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання першим відповідачем зобов'язань стосовно оплати наданих позивачем послуг, правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з першого відповідача 17 000 грн. 00 коп. заборгованості.

17.04.2014року між позивачем та другим відповідачем було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, другий відповідач відповідає перед позивачем за виконання зобов'язань першим відповідачем за договором про організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом від 15.04.2014року у повному обсязі, у передбаченому діючим законодавством України порядку.

Згідно з п. 2.1. договору, у випадку невиконання або неналежного виконання першим відповідачем своїх зобов'язань другий відповідач зобов'язується виконати за першого відповідача його зобов'язання протягом 10 днів з моменту повідомлення позивачем про невиконання (неналежне виконання) першим відповідачем умов договору про організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом від 15.04.2014року.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 17.09.2014 у справі № 6-53 цс14.

Зі змісту договору поруки від 17.04.2014року вбачається, що останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк дії договору поруки - 5 місяців (п. 3.1., п. 3.2. договору).

З огляду на вказане, оскільки у договорі поруки встановлено строк його дії, враховуючи положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припинилася після закінчення строку, встановленого у договорі (5 місяців), тобто 18.09.2014року.

Судом встановлено, що позивач не реалізував свого права за договором поруки, у тому числі шляхом застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), у межах встановленого у договорі поруки п'ятимісячного строку.

Строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Таким чином позовні вимоги до другого відповідача щодо стягнення в солідарному порядку 17 000 грн. 00 коп. основного боргу є необґрунтованими та безпідставними, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату наданих послуг позивачем нараховано 3 % річних в сумі 511 грн. 00 коп., інфляційні збитки в сумі 9453 грн. 70 коп. за період з 01.09.2014року по 31.08.2015року, виходячи з суми заборгованості в розмірі 17 000 грн. 00 коп.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

З матеріалів справи вбачається, що при розрахунку інфляційних збитків позивачем не враховано, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а також те, що індекс інфляції розраховується в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Судом здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних збитків, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру, виходячи з основного боргу в сумі 17 000 грн. 00 коп., згідно з яким 3% річних за період з 01.09.2014року по 31.08.2015року складають 510 грн. 00 коп., інфляційні збитки - 8979 грн. 98 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми Ліга: Закон Еліт 9.4.1. ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «Ліга», ТОВ «Ліга Закон», 2015.

Таким чином, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання першим відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати наданих послуг, а також те, що право позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України, суд вважає обґрунтованими, правомірними і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з першого відповідача 3% річних в сумі 510 грн. 00 коп. та інфляційних збитків в сумі 8979 грн. 98 коп.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з першого відповідача 3 % річних в сумі 1 грн. 00 коп., інфляційних збитків в сумі 473 грн. 72 коп. суд відмовляє за їх необґрунтованістю.

Позовні вимоги до другого відповідача є необґрунтованими та безпідставними, з урахуванням встановлених судом обставин, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову до другого відповідача повністю.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій першого відповідача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з першого відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, іден. номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, іден. номер НОМЕР_2) 17 000 грн. 00 коп. основного боргу, 510 грн. 00 коп. 3% річних, 8979 грн. 98 коп. інфляційних збитків, 1218 грн. 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні позову до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в іншій частині - відмовити.

4. У задоволенні позову до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.11.2015

Суддя Є.А. Жерьобкіна