РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015Справа №910/29331/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна

фірма САЛД»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління

будівельними проектами «ГЕРЦ»

Про стягнення 26 147,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Севлісян Г.Ф. - по дов. № 1335-ю від 01.12.2015

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма САЛД» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління будівельними проектами «ГЕРЦ» 26 147,00 грн., з яких: 13 690,80 грн. основного боргу, 911,47 грн. пені, 10 547,74 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 996,99 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору субпідряду на виконання робіт № 0005.Д-15775.516/12 від 12.09.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 порушено провадження у справі № 910/29331/15 та призначено її до розгляду на 01.12.2015.

Позивач в судовому засіданні 01.12.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 01.12.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 19.11.2015 не виконав.

Відповідачем 30.11.2015 до відділу діловодства суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю направити в судове засідання представника позивача, який має приймати участь в іншому судовому процесі.

Суд розглянувши подане клопотання відзначає наступне

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують факт відсутності у відповідача, як юридичної особи, можливості направити іншого представника у судове засідання.

Доказів того, що керівництво відповідача, яке в силу ст. 28 Господарського процесуального кодексу України може бути представником юридичної особи, не в змозі прийняти участь в судовому засіданні не подано.

З огляду на викладене, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 01.12.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.09.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління будівельними проектами «ГЕРЦ» (генпідрядник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма САЛД» (субпідрядник, позивач) було укладено договір субпідряду на виконання робіт № 0005.Д-15775.516/12 (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору генпідрядник доручає, а субпідрядник зобов'язується на свій ризик відповідно до умов даного договору виконати роботи, а саме монтаж закладних матеріалів під слабо точні системи на об'єкті та передати їх результати генпідряднику в установлений даним договором строк. Генпідрядник зобов'язується надати субпідряднику будівельний майданчик (фронт робіт), забезпечити своєчасне фінансування виконаних робіт, прийняти виконані роботи та оплатити їх на умовах, визначених в даному договорі.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість виконаних робіт, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 13 690,80 грн. та за не своєчасне виконання зобов'язань нараховані пеня в розмірі 911,47 грн., збитки віз зміни індексу інфляції в розмірі 10 547,74 грн. та 3% річних в сумі 996,99 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Відповідно до п. 1 ст. 843 Цивільного кодексу Країни у договорі підряду визначається ціна або способи її визначення.

Відповідно до п. 4.1 договору договірна ціна робіт за договором визначена сторонами на момент підписання договору згідно з розрахунком договірної ціни, наведеним у додатку № 1 до договору і складає 48 787,20 грн.

Згідно з п. 15.1. договору приймання-передача виконаних робіт буде здійснюватися у кожному звітному періоді відповідно до вимог даного договору.

Відповідно до п. 15.2. договору субпідрядник не пізніше 20 (двадцятого) числа звітного періоду надає Генпідряднику два екземпляри довідки про вартість виконаних підрядних робіт за типовою формою № КБ-3 та акта приймання виконаних підрядних робіт за типовою формою № КБ-2в, з візами служби генпідрядника (інженер ПТО та начальник дільниці).

Згідно з п. 15.3. договору генпідрядник зобов'язаний підписати надані субпідрядником акти протягом 8 (восьми) календарних днів від дати їх отримання та повернути субпідряднику його примірники або в такий самий строк направити субпідряднику мотивовану відмову від їх підписання із зазначенням строків виправлення виявлених у роботах недоліків.

Стаття 853 Цивільного кодексу України встановлює, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і вразі допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Позивачем подано наступні акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) на загальну суму 47 973,60 грн., які підписані та скріплені печатками обох сторін:

- акт № 1 за грудень 2012 року на суму 27 409,20 грн.,

- акт № 2 за грудень 2012 року на суму 6 873,60 грн.,

- акт № 3 за травень 2013 року на суму 13 690,80 грн.,

- довідка за грудень 2012 року на суму 34 282,80 грн.,

- довідка за травень 2013 року на суму 13 690,80 грн.

Згідно з ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Пунктом 13.4 договору визначено, що виконані роботи оплачуються генпідрядником на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт складених за формою № КБ-2в та довідок про вартість виконаних робіт складених за формою № КБ-3, підписаних сторонами по фактично виконаним об'ємам робіт.

Згідно з п. 14.1. договору оплата виконаних робіт здійснюється генпідрядником за звітній період на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт, складених за формою № КБ-2в та довідок про вартість виконаних робіт складених за формою № КБ-3, протягом 5 (п'яти) банківських днів від дати їх підписання в безготівковому порядку шляхом перерахування на поточний рахунок субпідрядника коштів, відповідно до умов даного договору, за умови отримання генпідрядником оплати за виконання робіт, які передбачені даним договором, від замовника.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань вартість виконаних робіт у визначений договором строк повністю не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 13 690,80 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням існування належних доказів виконання позивачем робіт, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача їх вартості в розмірі 13 690,80 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за виконані роботи не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 17.14 договору за порушення грошових зобов'язань (несвоєчасну оплату виконаних робіт, перерахування авансів, інших платежів) генпідрядник сплачує субпідряднику неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення по день сплати заборгованості в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо оплати за надані послуги.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті виконаних робіт відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача становить 911,47 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 911,47 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення зі сплати за виконані роботи, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 10 547,74 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 996,99 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 996,99 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Суд не погоджується з розрахунком позивача інфляційних втрат, оскільки згідно

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті «Бизнес» від 29.09.97 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга».

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р, що вміщено в інформаційно-пошуковій системі «Ліга» розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Позивачем при здійсненні розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції застосовано невірний сукупний розмір індексу інфляції.

Суд здійснивши власний перерахунок приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 10 232,64 грн. збитків від зміни індексу інфляції.

В іншій частині нарахованих інфляційних нарахувань позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма САЛД» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління будівельними проектами «ГЕРЦ» (02160, м. Київ, просп. Возз'єднання, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма САЛД» (08150, Київська область, м. Боярка, вул. Білогородська, 61, ) 13 690 (тринадцять тисяч шістсот дев'яносто) грн. 80 коп. основного боргу, 911 (дев'ятсот одинадцять) грн. 47 коп. пені, 10 232 (десять тисяч двісті тридцять дві) грн. 64 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 996 (дев'ятсот дев'яносто шість) грн. 99 коп. - 3% річних, 1 203 (одна тисяча двісті три) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 03.12.2015.

СуддяВ.В. Сівакова