УХВАЛА

03.12.2015Справа № 910/15546/14
За скаргою Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів"

на дії відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві

у справі за позовом Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів"

до Державного підприємства "Льодові арени"

про стягнення 1 985 776,11 грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача (стягувач) Циганенко Я.М. (дов. № 483/12-14 від 19.12.2014 року)
від відповідача (боржник)не з'явився
від ДВСКузьмишин Е.М. (дов. № 000011 від 18.08.2015 року)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Фінансування інфраструктурних проектів" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Льодові арени" про стягнення 1 985 776,11 грн. заборгованості.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 року у справі № 910/15546/14 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Льодові арени" на користь Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" 1 981 000 грн. 00 коп. - основного боргу, 4 124 грн. 82 коп. - пені, 651 грн. 29 коп. - 3 % річних та 39 715 грн. 52 коп. - судового збору.

14.10.2014 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 року видано наказ.

09.11.2015 року Державне підприємство "Фінансування інфраструктурних проектів" звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.09.2015 року в якій просить:

-визнати постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Кузьмишина Е.М. від 18.09.2015 № 45205152 про повернення виконавчого документа стягувачеві недійсною;

-зобов'язати керівника відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві подати до Державної казначейської служби України документи та відомості, необхідні для перерахування ДП "ФІНІНПРО" 1 618 659,39 грн. суми боргу, не стягнутого згідно наказу Господарського суду міста Києва від 14.10.2014 року № 910/15546/14.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 року суддя Стасюк С.В., призначив розгляд скарги Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" на дії відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві на 03.12.2015 року.

02.12.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача (стягувача) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники відповідача (боржник) у судове засідання 03.12.2015 року не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлялися належним чином.

Суд вважає за доцільне розглянути скаргу без участі відповідача (боржника), оскільки у відповідності до частини 2 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Представник позивача у судовому засіданні 03.12.2015 року підтримав подану ним скаргу на дії відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві.

Судом відмовлено в поданому клопотанні про відкладення розгляду справи.

Скарга на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві мотивна тим, що державним виконавцем не дотримано положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Даний Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання. Згідно з частиною 1 статті 1 Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державні підприємства. Статтею 4 Закону встановлено особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства, зокрема, у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4. 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, шо реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Отже, на думку скаржника, незважаючи на те, що боржником по виконанню рішення суду по справі №910/15546/14 є державне підприємство, а також на наявність підстави для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець не застосував положення статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та не спрямував документи та відомості, необхідні для перерахування суми боргу до Державної казначейської служби України.

Представник відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві подав суду письмові пояснення на скаргу та в судовому засіданні проти задоволення скарги усно заперечив, з підстав дотриманням ним вимог Закону України "Про виконавче провадження" при винесенні постанови від 18.09.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Розглянувши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2014 державний виконавець відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, керуючись статтями 17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження", відкрито виконавче провадження ВП № 45205152 з примусового виконання виконавчого наказу Господарського суду м. Києва від 14.10.2014 по справі № 910/15546/14 про стягнення з Державного підприємства "Льодові арени" на користь Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" суму у розмірі 2025491,63 грн. Копії постанов направлено сторонам. Рішення суду самостійно боржником не виконано.

24.12.2014 виконавче провадження ВП № 45205152 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 44510736, до якого входило 30 виконавчих проваджень на загальну суму 3173999,58 грн. В рамках зведеного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника та накладено арешт на майно боржника згідно статей 11, 52, 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно відповіді УДАІ ГУ МВС України в м. Києві транспортних засобів за боржником не зареєстровано, за місцем реєстрації боржник не знаходиться, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості відносно боржника відсутні. Згідно відповіді ДПС України у боржника є рахунки та кошти на які можливо звернути стягнення відсутні.

Кошти від реалізації розподілено у порядку статей 44, 45 Закону України "Про виконавче провадження". Стягувач отримав 406 832,24 грн.

18.09.2015 державний виконавець, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 47, статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" виніс постанову про повернення виконавчого документа без виконання, оскільки частково стягнуто боргу у розмірі 406 832,24 гри. виконавчий збір у розмірі 40 683,22 грн.

Відповідно до пункту 2 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, та здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, зазначений строк в 6 місяців, з моменту відкриття виконавчого провадження.

27.10.2014 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 45205152, завершено 18.09.2015, тобто пройшло 11 місяців, хоча строки передбачені статтею 30 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем не порушені.

Суд також наголошує, що відповідно до статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Проте, згідно пункту 2 статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

В даному випадку стягувач є державним підприємством, а відтак доводи, що державний виконавець не застосував положення статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та не спрямував документи та відомості, необхідні для перерахування суми боргу до Державної казначейської служби України є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, скарга Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" на дії відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві визнається судом необґрунтованою та не підлягає задоволенню з урахування вищенаведеного.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" на дії відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві - відмовити.

Дану ухвалу може бути оскаржено у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя С.В. Стасюк

сніення". Так, відповідно до частини другої статті 25 Закону України "Про виконавче С.В.