ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 рокуСправа № 912/2965/15
Господарський суд Кіровоградської області в складі колегії суддів Т.В. Макаренко - головуючого, судді Болгар Н.В., Колодій С.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/2965/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Прилуцька"

до Приватного акціонерного товариства "Креатив"

про розірвання договорів, стягнення 5338292,00 грн

Представники учасників судового процесу:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - ОСОБА_1 , довіреність № 29Д-10 від 01.10.15 ; ОСОБА_2, довіреність від 16.11.2015р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Прилуцька" звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою № 43 від 23.07.2015 року, яка містить вимоги до Приватного акціонерного товариства "Креатив" про розірвання договорів поставки № С 14-00839 від 03.11.2014р.(надалі- Договір-1) та № С 14-01482 від 03.12.2014 (надалі - Договір-2), а також про стягнення 5338292,00 грн відшкодування вартості поставленого товару за вказаними договорами. Позовні вимоги позивач обгрунтовує посилання на нормами ст. 14, 526, 525, 549, 599, 625, 628, 629, 90, 903, 1.3 ст. 1212, ч.ч.1,2 ст. 1213 ЦК України, ст.ст. 1, 173, 193, 218, 220, 224, 230, 265, 307 ГК України та невиконанням відповідачем умов договорів поставки № С 14-00839 від 03.11.2014р. та № С 14-01482 від 03.12.2014.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи по суті, про що свідчить протокол судового засідання від 12.11.2015р. та підписи уповноважених представників сторін на письмовому повідомленні про наступне судове засідання по даній справі.

Відповідач у відзиві (б/н від 07.09.2015р.) на позовну заяву вимоги позивача не визнав, в обгрунтування своїх заперечень зазначив наступне:

- додаткових угод до договорів № С 14-00839 від 03.11.2014р.(надалі- Договір-1) та № С 14-01482 від 03.12.2014 (надалі - Договір-2), про визначення ціни між сторонами укладено не було; зменшення обсягу постачання по вказаних договорах між сторонами узгоджено не було, додаткових угод про зміну умов договорів в частині зміни строку та загального обсягу постачання між покупцем та продавцем укладено не було;

- позивач не виконав взяті на себе зобовязання по укладеним між сторонами договорам і в повному обсязі не поставив товар, чим допустив прострочення кредитора;

- видаткові накладні складенні з порушенням вимог чинного законодавства, а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами проведення господарських операцій;

- ТОВ "Агрофірма "Прилуцька" не зверталось до ПрАТ "Креатив" з пропозицією розірвати договори поставки № С 14-00839 від 03.11.2014р. та № С 14-01482 від 03.12.2014. Істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, не мала місце та жодним чином не підтверджується.

- оскільки при складанні ТОВ "Агрофірма "Прилуцька" акту визначення кінцевої ціни, було проігноровано вимоги положень розділу 4 договору поставки "4.Кількість та ціна товару. Сума договору", як погоджено сторонами у п. 4.7. Договору, ПрАТ "Креатив" має обгрунтовані правові підстави для відмови в підписанні таким чином оформлених актів і не підписувати (укладати) додаткові угоди про визначення ціни.

- визначену позивачем ціну 9 800,00 грн. за одну тону товару жодним чином не обгрунтована та не відповідає умовам договорів купівлі-продажу насіння соняшнику в Україні на аналогічних умовах в даний період.

- підстави для розірвання укладених між сторонами договорів поставки відсутні.

У своєму письмовому поясненні від 06.10.2015 року, вих. № 1177-10 (а.с.137-138) відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду україни, викладену у постанові від 24.09.2014р. у справі № 6-122 цс 14, у якій зазначено наступне: відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

06.10.2015р. відповідач подав клопотання від 06.10.2015р., вих. № 1177-10 про зупинення провадження у справі (а.с.142-143). У вказаному клопотанні відповідач просив зупинити провадження у справі № 912/2965/15 до набрання законної сили судовими рішеннями господарського суду м.Києва у справах № 910/25122/15 та № 910/25123/15.

12.11.2015 року відповідачем подано клопотання від 12.11.2015р., вих. № 1276-10 про зупинення провадження у справі № 912/2965/15 до набрання законної сили судовим рішенням, яке буде прийнято за результатом розгляду позовної заяви від 12.11.2015р. за вих. № 1275-10 про визнання припиненими всіх зобов'язань ПрАТ "Креатив" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Прилуцька" за договором поставки № С 14-01482 від 03.12.2015р.

24.11.2015 року відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи до 07.12.2015р.

12.11.2015 року позивач подав до суду письмові пояснення від 12.11.2015 року, у яких зазначає, що оскільки відповідач відмовляється від підписання додаткової угоди для встановлення остаточної ціни товару та відмовляється повернути товар назад Продавцю, а відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2015р. по господарській справі № 910/25123/15 за позовом ПрАТ "Креатив" до ТОВ "Агрофірма "Прилуцька" про розірвання договору поставки, договір поставки № С 14-1482 від 03.12.2014 року було розірвано, тому відповідач безпідставно утримує товар позивача. Оскільки відповідач відмовляється повернути поставлений товар, відповідно до ч. 2 ст. 1213 ЦК України, відповідач зобов'язаний відшкодувати його вартість.

У судовому засіданні 13.10.2015р. оголошувалась перерва в порядку, визначеному ст. 77 ГПК України, до 12 год. 12.11.2015р.

У судовому засіданні 24.11.2015р. представники відповідача вимоги позивача не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Також представниками відповідача заявлялось клопотання про відкладення розгляду справи до 07.12.2015 року з метою надання додаткових доказів.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, обговоривши усі обставини справи, оцінивши подані сторонами докази, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2014 року між Приватним акціонерним товариством «КРЕАТИВ» (надалі -Відповідач/Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма "Прилуцька"надалі - Позивач/Продавець) було укладено договір поставки № С 14-00839 (далі - Договір-1), який має аналогічні положення із договором поставки № С 14-01482 від 03.12.2014 року (далі - Договір-2).

Згідно п. 1.1 Договору-1 Позивач зобов'язався поставити і передати у власність Відповідача, а Відповідач зобов'язався прийняти і оплатити насіння соняшнику урожаю 2014 року (надалі - товар) в порядку і на умовах визначених в договорі.

П. 3.1 Договору-1 передбачає, що товар поставляється на умовах DАР склад Покупця (Правила Інкотермс 2010), за винятком застережень, прямо встановлених умовами договору за адресою просп. Промисловий, 14/а, просп. Інженерів, 10 а, м. Кіровоград, Кіровоградська обл. (надалі - склад Покупця).

Сторони погодили (п. 3.2. договору), що термін поставки товару - протягом 8 днів після здійснення оплати покупцем, але не пізніше 13.11.2014р. Продавець зобов'язаний у письмовій формі за 1 (один) календарний день повідомити покупця про готовність до поставки товару із зазначенням дати поставки. Покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від отримання товарну у випадку порушення терміну поставки продавцем.

Згідно з п.3.5 договору датою поставки товару є дата фактичного отримання товару та документів, визначених п. 3.7 та п. 3.8 договору, покупцем.

Пунктом 3.6 договору визначено, що поставка товару здійснюється силами та за рахунок продавця.

Згідно п. 3.7 договору продавець до розвантаження товару на складі покупця зобов'язаний надати товарно-транспортну накладну (три оригінальні примірники на кожен завантажений транспорт), якісне посвідчення (оригінал) при його наявності, карантинний сертифікат, протокол про показники безпеки - документ про вміст токсичних елементів, пестицидів, мікотоксинів і радіонуклідів (оригінал або завірену копію); на вимогу покупця продавець зобов'язаний надати документ (оригінал або завірену копію).

Пунктом 3.8. договору сторони погодили, що продавець зобов'язаний надати оригінал видаткової накладної не пізніше наступного дня після отримання товару покупцем, а також оригінал податкової накладної з моменту виникнення податкового зобов'язання відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 4.1 Договору-1 кількість товару, що поставляється за договором поставки (залікова вага, визначена на вагах Покупця шляхом перерахунку на базисні показники якості, вказані в п. 2.1 даного договору) - 700 тонн (сімсот тонн 000 кг.) ± 10% (за вибором Покупця).

У пункті 4.2 Договору-1 передбачено, що для оприбуткування Покупцем поставленого Товару, Продавець надає Покупцю видаткові накладні на кількість фактично поставленого товару по ціні 2 000,00 (дві тисячі гривень 00 копійок), в т. ч., ПДВ, виписані датою фактичної поставки. Вказана ціна для оприбуткування Товару є первісною. Подальше визначення ціни здійснюється Сторонами в порядку, встановленому п. 4.3-4.3.1 Договору-1.

Кінцева ціна товару, з якісними показниками передбаченими в п. 2.1 Договору-1, встановлюється сторонами шляхом укладання додаткової угоди та визначається як середня ринкова закупівельна ціна насіння соняшнику на аналогічних умовах поставки на дату підписання додаткової угоди визначення ціни, але не пізніше 15 лютого 2015 року, зменшена на 16% річних, нарахованих на суму здійсненої оплати (відповідно до п. 5.1 договору) з дати перерахування коштів до дати переоцінки, за кожну фактично поставлену тонну партії товару, що переоцінюється. Визначена таким чином ціна товару може як перевищувати первісну ціну для оприбуткування вказану в п. 4.2 договору поставки, так і бути меншою.

Згідно, п. 5.2 Договору-1 остаточний розрахунок (доплата Покупцем або повернення коштів Продавцем) здійснюється після фактичного отримання товару згідно з умовами договорів поставки та проведення досліджень поставленого товару на відповідність його якості вимогам п. 2.1 договору, протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами додаткової угоди (п. 4.3) та акту визначення кінцевої ціни (п. 4.7), виходячи з остаточної ціни на товар відповідно до п. 4. 6. договору. Також, сторони передбачили, що розрахунки можуть здійснюватися між продавцем і покупцем у будь-якій формі, що не заборонена чинним законодавством України.

Відповідно до умов договору у випадку порушення зобов'язання винна сторона несе відповідальність, визначену договором та/або чинним законодавством.

П. 8. 1 Договору-1 передбачено, що покупець і продавець вживають всіх заходів для вирішення усіх суперечок і розбіжностей шляхом переговорів. Якщо Сторони не досягнуть згоди в результаті переговорів, то суперечка або розбіжності підлягають розгляду в Господарському суді згідно з чинним законодавством.

Даний Договір набирає силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання всіх умов, передбачених даним Договором (п. 9.1. Договору 1).

Крім того, як вже зазначалось вище, 03.12.2014р. між ПрАТ "Креатив" (далі - Покупець) та ТОВ "Агрофірма Прилуцька" (далі - Продавець) укладено договір поставки № С 14-01482 (далі - Договір 2, а.с. 62-65).

У даному Договорі 2 сторони погодили поставку 160 тон Товару протягом 7 днів після підписання Договору, але не пізніше 10.12.14 р. на умовах, аналогічних з умовами Договору 1.

Договір 1 та Договір 2 підписані сторонами, скріплені круглими печатками Продавця та Покупця.

За своєю правовою природою укладені між сторонами Договір 1 та Договір 2 є договорами поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 Цивільного кодексу України)

При розгляді даного спору господарський суд враховує, що рішенням господарського суду м.Києва від 03.11.2015 року по справі № 910/25122/15 за позовом приватного акціонерного товариства "Креатив" до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Прилуцька" про розірвання договору № С14-00389 від 03.11.2014р. встановлено, що "...відповідачем було поставлено насіння соняшника у кількості 547,740 тон, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № 19 від 10.11.2014р., № 20 від 12.22.2014р., № 21 від 13.11.2014р., № 22 від 15.11.2014р., № 23 від 17.11.2014р., № 24 від 19.11.2014р., № 25 від 25.11.2014р., № 24 від 20.11.2014р.

Разом з тим, позивачем свої зобов'язання щодо попередньої оплати насіння соняшника в кількості 690 тон на суму 1 380 000 грн. виконано в повному обсязі, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення № 8461 від 06.11.2014р.

Таким чином відповідачем у встановлений договором строк не виконано своїх зобов'язань за договором поставки у повному обсязі, зокрема недопоставлено позивачу насіння соняшнику у кількості 142.26 тон...."

Також рішенням господарського суду м. Києва від 08.10.2015 по справі № 910/25123/15 за позовом приватного акціонерного товариства "Креатив" до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Прилуцька" про розірвання договору поставки № С14-1482 від 03.12.2014р. встановлено, що "...на підставі видаткових накладних № 26 від 10.12.2014, № 27 від 11.12.2014, № 28 від 13.12.2014, № 18.12.2014 відповідачем було поставлено позивачу товар загальною кількістю 137,80 кг.

Отже, відповідачем недопоставлений товар у кількості 22,2 кг."

Відповідно до ч.3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третеійського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як стверджує позивач у позовній заяві, фактично коштів по вказаному Договору поставки-2 Покупцем не сплачувалося. Вказані доводи позивача не запречувались та не були спростовані відповідачем.

Згідно п.п. 4.2. 4.3. Договору 1 та Договору 2 (з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 13.02.15 р. до Договору 2 та Додаткової угоди № 2 від 13.02.15 р. до Договору 1, а.с. 129-130), для оприбуткування Покупцем поставленого Товару, Продавець надає Покупцю видаткові накладні на кількість фактично поставленого Товару по ціні 2 000,00 грн., в т.ч. ПДВ, виписані датою фактичної поставки. Вказана ціна для оприбуткування Товару є первісною. Подальше визначення ціни здійснюється сторонами в порядку, встановленому п. 4.3. 4.3.1. Договорів; ціна Товару, з якісними показниками, передбаченими в п. 2.1. Договорів, встановлюється сторонами шляхом укладення Додаткової угоди (далі - Додаткова угода визначення ціни) та визначається як середня ринкова закупівельна ціна насіння соняшнику на аналогічних умовах поставки на дату підписання зазначеної Додаткової угоди, але не пізніше 31 березня 2015 року, зменшена на 16% річних, нарахованих на суму здійсненої оплати (відповідно до п. 5.1. Договорів) з дати перерахування коштів до дати переоцінки, за кожну фактично поставлену тонну партії Товару, що переоцінюється. Визначена таким чином ціна Товару може як перевищувати первісну ціну для оприбуткування, вказану в п. 4.2. Договорів, так і бути меншою;

Пунктами 4.5. (з урахування Додаткової угоди № 1 від 13.02.15 р. до Договору 2 та Додаткової угоди № 2 від 13.02.15 р. до Договору 1, а.с. 129-130), 4.7. - 4.9. Договору 1 та Договору 2 визначено, що у випадку неотримання Покупцем до 31 березня (включно) Додаткової угоди визначення ціни, Покупець складає та направляє Продавцю Додаткову угоду визначення ціни, в якій ціна визначається як середня ринкова закупівельна ціна насіння соняшнику на аналогічних умовах поставки станом на 31 березня 2015 р. Складена та направлена таким чином Додаткова угода визначення ціни є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами; для розрахунків на підставі Додаткової угоди визначення ціни формується ОСОБА_1 визначення кінцевої ціни та вартості Товару з врахуванням вимог даного розділу Договорів; сума Договору визначається шляхом множення кількості поставленого Товару на остаточну ціну Товару.

Пункти 5.1.-5.2. Договорів визначають, що Покупець зобовязується здійснити оплату Товару на умовах передоплати у сумі, вказаній в п. 4.9. Договорів, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця на підставі рахунку-фактури; остаточний розрахунок (доплата Покупцем або повернення коштів Продавцем) здійснюється після фактичного отримання Товару згідно з умовами даних Договорів та проведення досліджень поставленого Товару на відповідність його якості вимогам п. 2.1. Договорів, протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами Додаткової угоди (п. 4.3.) та ОСОБА_1 визначення кінцевої ціни (п. 4.7.), виходячи з остаточної ціни на Товар відповідно до п. 4.6. Договорів.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 03.04.15 р. Продавцем на поштову адресу Покупця направлено лист № 13 від 31.03.15 р. з проханням зафіксувати ціну на соняшник урожаю 2014 року на рівні 9800,00 грн. за одну тонну на весь обсяг поставленого за Договором 1 та Договором 2 Товару, що дорівнює 685,540 тонн. Проте, як свідчать матеріали справи, фактично 03.04.2015р позивачем було направлено лист № 10 від 31.03.2015р. (а.с.66, 67) До вказаного листа Продавцем додано підписані з боку ТОВ "Агрофірма "Прилуцька" Додаткові угоди визначення ціни від 31.03.15 р. та акт визначення кінцевої ціни до Договору 1 та Договору 2 (а.с. 22-25).

Вказаний лист, не зважаючи на його отримання Покупцем 10.04.15 р. (а.с.68), залишився без відповіді, примірники підписаних з боку Покупця Додаткових угод та акту на адресу Продавця не поверталися.

28.05.15 р. Продавець звернувся до Покупця з листом за № 27, згідно якого, у відповідності до п. 6.1.4. Договорів, просив повернути Товар в повному обсязі (а.с. 69-70).

Як вбачається з поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначений лист відповідачем отримано 05.06.15 р. (а.с. 71), однак, відповіді на нього Продавцю не надано, Товар не повернуто.

Вказане слугувало підставою для звернення позивача до суду за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів .

Відповідач заперечивши проти задоволення позовних вимог, стверджував, що зменшення обсягу постачання по Договору 1 та по Договору 2 між сторонами узгоджено не було, Додаткових угод про зміну умов Договорів в частині визначення ціни, зміни строку та загального обсягу постачання між Покупцем та Продавцем не укладалось.

Таким чином, позивач не виконав взяті на себе зобовязання по Договору 1 та Договору 2, вчасно та в повному обсязі не поставив обумовлений Договорами Товар, чим допустив прострочення кредитора.

Зважаючи на відсутність погодженої ціни Товару, у відповідності до п. 6.9. Договорів, згідно яких, якщо сторони не домовляться щодо розміру остаточної ціни, Продавець зобовязується повернути (перерахувати на поточний рахунок Покупця) кошти у розмірі здійсненої Покупцем оплати, протягом трьох банківських днів з моменту надання/надсилання Покупцем письмової вимоги, сума оплати, що підлягає поверненню Продавцем Покупцю за Договорами складає 2 147 523,09 грн.

Відповідач за первісним позовом також наголошує на тому, що позивачем не враховано положення п. 4.3. Договорів, у відповідності до яких ціна має бути зменшена на 16% річних, нарахованих на суму здійсненої оплати (відповідно до п. 5.1. Договорів) з дати перерахування коштів до дати переоцінки, за кожну фактично поставлену тонну партії Товару, що переоцінюється. Крім того, з позовних матеріалів не вбачається, яким чином позивачем за первісним позовом здійснювався розрахунок позовних вимог.

До того ж, заявлена Продавцем ціна 9 800,00 грн. за 1 тонну Товару жодним чином не обґрунтована та не відповідає умовам купівлі-продажу насіння соняшнику в Україні на аналогічних умовах в даний період.

Оскільки при складанні Продавцем актів визначення кінцевої ціни, останнім було проігноровано вимоги розділу 4 Договорів, відповідач за первісним позовом має обґрунтовані підстави для відмови в підписанні таких актів та не підписувати (укладати) Додаткові угоди до Договорів про визначення ціни.

Відповідач також звертає увагу суду на неправильність оформлення видаткових накладних.

В частині ж вимог про розірвання Договорів, відповідач вказує на те, що Продавець не звертався до Покупця з пропозицією розірвати Договір 1 та Договір 2, окрім того ПрАТ "Креатив" не допускав істотних порушень Договорів, істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договорів, не мало місце та жодним чином не підтверджується; можливість односторонньої відмови від Договорів ні Договором 1, ні Договором 2 не передбачена.

Вирішуючи даний спір по суті, господарський суд виходив з наступного.

Пунктами 9.10 - 9.10.1. Договору 1 передбачено, що сторони домовились, що не укладатимуть нових Договорів поставки між собою до повного виконання Продавцем зобовязань щодо поставки Товару в кількості, передбаченій п. 4.1. Договору; у випадку укладення нового Договору, всупереч п. 9.10., поставлений за ним Товар (насіння соняшнику урожаю 2014 року), вважається поставленим за даним Договором, до повного виконання Продавцем зобовязань щодо поставки Товару в кількості, передбаченій п. 4.1. цього Договору.

Будь-які додаткові угоди чи додатки до Договору 1, які б якимось чином змінювали чи мали іншу редакцію зазначених умов Договору 1, сторонами до суду не подавались, в матеріалах справи відсутні.

Господарським судом зясовано також, що будь-яких рахунків на оплату поставленого за Договором 2 Товару Продавцем Покупцю не виставлялось.

Проте, відповідно до норм ст. 35 ГПК України, господарський суд враховує, що рішенням господарського суду м.Києва від 03.11.2015 року по справі № 910/25122/15 за позовом приватного акціонерного товариства "Креатив" до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Прилуцька" про розірвання договору № С14-00389 від 03.11.2014р. встановлено, що "...відповідачем було поставлено насіння соняшника у кількості 547,740 тонн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № 19 від 10.11.2014р., № 20 від 12.22.2014р., № 21 від 13.11.2014р., № 22 від 15.11.2014р., № 23 від 17.11.2014р., № 24 від 19.11.2014р., № 25 від 25.11.2014р., № 24 від 20.11.2014р.

Разом з тим, позивачем свої зобов'язання щодо попередньої оплати насіння соняшника в кількості 690 тонн на суму 1 380 000 грн. виконано в повному обсязі, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення № 8461 від 06.11.2014р.

Таким чином відповідачем у встановлений договором строк не виконано своїх зобов'язань за договором поставки у повному обсязі, зокрема недопоставлено позивачу насіння соняшнику у кількості 142.26 тонн...."

Також рішенням господарського суду м. Києва від 08.10.2015 по страві № 910/25123/15 за позовом приватного акціонерного товариства "Креатив" до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Прилуцька" про розірвання договору поставки № С14-1482 від 03.12.2014р. встановлено, що "...на підставі видаткових накладних № 26 від 10.12.2014, № 27 від 11.12.2014, № 28 від 13.12.2014, № 18.12.2014 відповідачем було поставлено позивачу товар загальною кількістю 137,80 кг.

Отже, відповідачем недопоставлений товар у кількості 22,2 кг."

Таким чином, враховуючи вищенаведені рішення суду, на виконання Договору 1, Продавцем поставлено Покупцю Товар в загальній кількості 690 тон, а на виконання умов Договору 2 поставлено Покупцю товар загальною кількістю 137,80 кг.

Разом з тим, як вбачається з тексту вказаних рішень умови договору щодо визначення остаточної ціни поставленого Продавцем покупцю Товару та наявність чи відсутність такого обов'язку та в кого саме із сторін договору, порядок проведення оплати за поставлений товар, а також вина сторін у невиконанні цієї частини договору та правові наслідки такого невиконання вказаними рішеннями суду не досліджувались та не вирішувались.

Згідно п. 4.4 Договору-1 та Договору-2 додаткові угоди для визначення ціни (п. 4.3 договорів), складаються за зразком, визначеним у додатку № 1 до договорів. В них зазначається дата визначення ціни, дата та/або період поставки; кількість поставленого товару, ціна товару. Обов'язок підготовки та направлення додаткових угод визначення ціни покладається на Продавця. Сума договору визначається шляхом множення кількості поставленого товару на остаточну ціну товару.

Як вже зазначалось вище, у відповідності до умов розділу 4 Договору 1, 03.04.15 р. Продавцем на поштову адресу Покупця направлено лист № 10 від 31.03.15 р. з проханням зафіксувати ціну на соняшник урожаю 2014 року на рівні 9 800,00 грн. за одну тонну на весь обсяг поставленого за Договором 1 та Договором 2 Товару, що дорівнює 685,540 тонн. (а.с. 66, 67).

До вказаного листа Продавцем додано підписані з боку ТОВ "Агрофірма "Прилуцька" Додаткові угоди визначення ціни від 31.03.15 р. та акт визначення кінцевої ціни до Договору 1 та Договору 2 (а.с. 22-25). Так, згідно акту визначення кінцевої ціни за Договором поставки № С 14-00839 від 03.11.2014р. та Договору № С14-1482 від 03.12.2014р. (надалі, за визначенням сторін - Договір ) становить 6 718 292,00 грн.; заборгованість Покупця перед Продавцем за Договором становить 5190930,00 грн.

Вказаний лист Продавець просить розглядати як офіційну пропозицію для укладення Додаткових угод визначення ціни, які передбачені розділом 4 Договорів поставки.

Вказаний лист № 10 від 31.03.15 р. отримано Покупцем 10.04.15 р., що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 68).

У відповідності до п. 4.4.-4.5. Договорів, обовязок підготовки та направлення Додаткових угод визначення ціни покладається на продавця, а у випадку неотримання Покупцем до 15 лютого 2015 р. (включно) Додаткової угоди визначення ціни, Покупець складає та направляє Продавцю Додаткову угоду визначення ціни, в якій ціна визначається як середня ринкова закупівельна ціна насіння соняшнику на аналогічних умовах поставки станом на 31 березня 2015 р. Складена та направлена таким чином Додаткова угода визначення ціни є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Однак, Покупець на пропозицію Продавця жодним чином не відреагував, Додаткові угоди визначення ціни та акти визначення кінцевої ціни до Договору 1 та Договору 2 не підписав, відповіді на лист не надав, жодних обґрунтованих заперечень щодо узгодження остаточної ціни на Товар на рівні 9800,00 грн. за 1 тонну не висловив, остаточну ціну не оспорив та не відхилив, а також, всупереч вимогам п. 4.5. Договорів, Додаткову угоду визначення ціни за Договором 1 не склав та Продавцю не направив.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Пунктом 9.8. Договорів визначено, що Договір припиняється достроково у випадках: укладання сторонами письмової двохсторонньої угоди та за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, за приписами цієї статті для розірвання договору за рішенням суду однією із необхідних умов є істотне порушення цього договору, для підтвердження якого необхідно довести, що внаслідок цієї шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оскільки господарським судом встановлено, що Покупець за Договорами ухилявся від підписання Додаткової угоди визначення ціни та, зі свого боку, не склав та не підписав вказаної Додаткової угоди, господарський суд вважає зазначені дії відповідача істотним порушенням умов Договору 1 та Договору 2.

При цьому, господарським судом прийнято до уваги, що вартість насіння соняшнику врожаю 2014 року, передбачена у п. 4.2 Договору 1 та Договору 2 в розмірі 2 000 грн. за 1 тонну, є значно нижчою за ринкову вартість аналогічного Товару в цей період, що вбачається з експертного висновку Чернігівської регіональної торгово-промислової палати ЧК-337 від 26.08.15 р. (а.с. 72) та звіту про незалежну оцінку вартості товарів в обороті (а.с. 75-103).

Доводи відповідача в частині складення Продавцем видаткових накладних з порушенням законодавства та відсутності підстав для розірвання Договорів, сприйняті господарським судом критично, з огляду на наступне.

Так, відповідачем не заперечувалось отримання Товару від Продавця на підставі Договорів і наявність помилок при оформленні первинної документації не відміняє цього факту і ніяким чином не впливає на вирішення спору по суті.

В частині відсутності пропозиції Продавця про розірвання Договорів, господарський судом враховано позицію Конституційного Суду України, висловлену у рішенні від 09.07.02 р. № 15-рп/2022, про те, що кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

Таким чином, невиконання Покупцем умов Договорів щодо визначення середньої ринкової закупівельної ціни насіння соняшника врожаю 2014 року, значною мірою позбавило Продавця того, на що останній розраховував при укладенні даного Договору, що є підставою для його розірвання.

Разом з тим, господарський суд враховує, що 03.11.2015 у справі № 910/25122/15 господарським судом міста Києва було прийнято рішення, яким розірвано договір поставки № С14-00389 від 03.11.2014, укладений між Приватним акціонерним товариством "Креатив" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Прилуцька".

Також 08.10.2015 у справі № 910/25123/15 господарським судом міста Києва було прийнято рішення, яким розірвано договір поставки № С14-1482 від 03.12.2014, укладений між Приватним акціонерним товариством "Креатив" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Прилуцька".

Вказані рішення на час розгляду справи № 912/2965/15 набрали законної сили. Отже, предмет спору у справі № 912/2965/15 в частині вимог позивача про розірвання укладених між ТОВ "Агрофірма "Прилуцька" та ПрАТ "Креатив" договорів поставки № С 14-00839 від 03.11.2014р. та № С 14-01482 від 03.12.2014р. припинив своє існування.

За таких обставин господарський суд припиняє провадження у справі в частині вимог позивача про розірвання укладених між ТОВ "Агрофірма "Прилуцька" та ПрАТ "Креатив" договорів поставки № С 14-00839 від 03.11.2014р. та № С 14-01482 від 03.12.2014р. у зв'язку з відсутністю предмету спору, відповідно до п.1-1 ст. 80 ГПК України.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів у розмірі 5 338 292,00 грн. - відшкодування вартості поставленого позивачем та не оплаченого відповідачем товару за договорами № С 14-00839 від 03.11.2014р. та № С 14-01482 від 03.12.2014р, які позивачем обгрунтовано з посиланням на норми ст.ст. 1212,1213 ЦК України, господарський суд погоджується з доводами відповідача, що насіння соняшнику було набуто ним на підставі договорів поставки № С 14-00839 від 03.11.2014р. та № С 14-01482 від 03.12.2014р, а тому не підлягає підлягають поверненню позивачеві на підставі ст. 1212, 1213 ЦК України.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, аналіз наведеної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Оскільки насіння соняшнику, вартість якого за доводами позивача, не спростованими відповідачем належними та допустимими доказами, складає 5 338 292,00 грн., набуто відповідачем за наявності правової підстави (договори поставки № С 14-00839 від 03.11.2014р. та № С 14-01482 від 03.12.2014р.), тому їх не може бути витребувано в порядку норм ст. 1212, 1213 ЦК України як безпідставне збагачення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України (постанова від 25.02.2015 по справі № 910/1913/14).

Разом з тим, у разі, коли позовні вимоги не відповідають матеріально-правовим способам захисту, або обраний особою, яка звернулася з позовом, спосіб захисту не призводить до поновлення його порушеного права, але при розгляді спору буде встановлений факт порушення прав цієї особи (позивача), то суд має право сам визначити належний спосіб судового захисту і ухвалити відповідне рішення щодо захисту порушеного права.

В силу ст. 4 ГПК України господарський суд має право самостійно визначитися стосовно законодавства, яке підлягає застосуванню при вирішенні конкретного господарського спору незалежно від змісту вимог, викладених у позовній заяві, та не застосовує лише акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України. При цьому, самостійне визначення судом законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог та порушення останнім положень ст. 83 ГПК України.

Згідно постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не вважається зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, зміна посилання на норми права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанова від 18.12.2012 по справі № 6/5005/3915/2012).

За змістом ст. ст. 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні, або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність шкоди (збитки це грошове вираження шкоди); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина боржника.

Разом з тим, господарський суд враховує, що в матеріалах справи міститься лист позивача № 10 від 31.03.2015р. у якому позивач просив розглянути як офіційну пропозицію для укладення додаткової укгоди "визначення ціни", яка передбачена розд. 4 договорів поставки та лист позивача № 27 від 28.05.2015р. (а.с. 69, 70), в якому позивач просив у зв'язку з непогодженням відповідачем в установлені строки розмір остаточної (кінцевої) ціни Товару (насіння соняшнику) за Договорами С 14-00839 від 03.11.2014р. та № С 14-14852 від 03.12.2014р., укладених між ПрАТ "Креатив" та ТОВ "Агрофірма "Прилуцька", у відповідності до п. 6.12. вказаних Договорів, повернути товар у повному обсязі та вказати (направити телеграму чи офіційний лист) час та місце, де вказаний Товар можливо отримати. При цьому, позивач просив зазначити відповідальну особу - представника відповідача, з якою можливо контактувати з приводу отримання Товару, що повертається.

Судом встановлено, що вказані листи отримані відповідачем, проте відповіді на вказані листи чи доказів повернення товару відповідачем до матеріалів справи не подано .

На підтвердження своїх доводів, що позивачем вживалися заходи щодо виконання умов договору в частині повернення товару відповідно до п. 6.12 Договорів, позивачем подано до матеріалів справи оригінал товарно-транспортної накладної від 02.09.2015р.

Доказів повернення насіння соняшнику чи укладення угоди за формою, що визначена в Додатку до Договору1 та Договору 2 відповідачем до матеріалів справи не подано.

Отже, із змісту вищенаведених норм права та обставин справи слідує, що спірна сума грошових коштів у розмірі 5 338 292,00 грн., що складає вартість поставленого позивачем та не оплаченого відповідачем товару за договорами № С 14-00839 від 03.11.2014р. та № С 14-01482 від 03.12.2014р, яка визначена на підставі Експертного ВисновкуЧернігівської регіональної торгово-промислової палати ЧК-337 від 26.08.2015р., є збитками позивача, а тому підлягає відшкодуванню у зв'язку з невиконанням відповідачем умов, передбачених договорами поставки № С 14-00839 від 03.11.2014р. та № С 14-01482 від 03.12.2014р. Аналогічної правої позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанова від 16.04.2015 по справі № 910/15411/14).

Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, та відсутності в матеріалах справи доказів фактичного виконання відповідачем умов договорів поставки № С 14-00839 від 03.11.2014р. та № С 14-01482 від 03.12.2014р. , суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 5 338 292,00 грн., є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

06.10.2015р. відповідач подав клопотання від 06.10.2015р., вих. № 1177-10 про зупинення провадження у справі (а.с.142-143). У вказаному клопотання відповідач просив зупинити провадження у справі № 912/2965/15 до набрання законної сили судовими рішеннями господарського суду м.Києва у справах № 910/25122/15 та № 910/25123/15.

Розглянувши вказане клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, господарський суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку з'ясовує як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом і чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

За змістом даної правової норми пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч.ч. 2 - 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

При цьому, наявність одночасно двох цих обставин є необхідною процесуальною підставою для застосування частини першої ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, господарський суд враховує, що позовна заява у справі № 912/ 2965/15 подана до господарського суду Кіровоградської області 27.07.2015року, тобто за часом значно раніше, ніж порушено провадженння у справах № 910/25122/15 та № 910/25123/15.

Відповідач не звертався в порядку норм ст. 60 ГПК України із зустрічним позовом в межах справи № 912/2965/15.

Отже, відповідачем не наведено в даному клопотанні доказів неможливісті для господарського суду Кіровоградської області самостійно встановити обставини у справі № 912/2965/15, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

12.11.2015р. відповідачем подано клопотання від 12.11.2015р., вих. № 1276-10 про зупинення провадження у справі № 912/2965/15 до набрання законної сили судовим рішенням, яке буде прийнято за результатом розгляду позовної заяви від 12.11.2015р. за вих. № 1275-10 про визнання припиненими всіх зобов'язань ПрАТ "Креатив" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Прилуцька" за договором поставки № С 14--1482 від 03.12.2015р.

Господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі № 912/2965/15, оскільки на момент розгляду справи № 912/2965/15 доказів порушення провадження у справі за позовною заявою від 12.11.2015р. за вих. № 1275-10 про визнання припиненими всіх зобов'язань ПрАТ "Креатив" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Прилуцька" за договором поставки № С 14-1482 від 03.12.2015р. до матеріалів справи № 912/2965/12 сторонами подано не було.

Клопотання відповідача від 24.11.2015р. про відкладення розгляду справи відхилено судом з огляду на його безпідставність та розцінено судом як затягування розгляду справи.

Відповідно до норм ст.ст. 44,49 ГПК України господарський суд покладає судові витрати на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 33,34,44,49, п. 1-1- ст. 80, ст.ст. 82-85, 87, 116, 117 ГПК України, Законом України "Про судовий збір", господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Креатив" 25014, м.Кіровоград, проспект Промисловий, буд. 19, код 31146251) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Прилуцька"(04210, АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 5 338 292,00 грн. відшкодування вартості поставленого товару та судовий збір в сумі 75 516,00 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили та направити стягувачу.

Провадження у справі в частині вимог позивача про розірвання укладених між ТОВ "Агрофірма "Прилуцька" та ПрАТ "Креатив"договорів поставки № С 14-00839 від 03.11.2014р. та № С 14-01482 від 03.12.2014р. припинити у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 30.11.2015р

Головуючий суддя Т. В. Макаренко

Суддя Н.В. Болгар

Суддя С.Б.Колодій