КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. Справа№ 910/6801/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Виноградова Н.В. - дов. б/н від 19.08.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Політехносервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р.

у справі № 910/6801/15-г (суддя Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче

підприємство «База»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Політехносервіс»

про стягнення 538 691, 21 грн.

В судовому засіданні 24.11.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «База» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Політехносервіс» про стягнення 538 691, 21 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки товару № 3111ТР6 від 31.10.2012р., а саме щодо повної та своєчасної оплати товару, а тому просив стягнути з відповідача 736 619, 71 грн. заборгованості, 47 708, 80 грн. 3% річних та 174 160, 38 грн. інфляційних втрат.

19.05.2015р. від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача 538 691, 21 грн., в тому числі 385 343, 52 грн. основного боргу, 117 586, 07 грн. інфляційних втрат, 35 761, 62 грн. 3 % річних. Заява обґрунтована тим, що 19.09.2014 р. між сторонами було укладено договір про відступлення права вимоги № 19/09-14 ПТС, відповідно до якого сума у розмірі 131 492, 26 грн. була зарахована частково в оплату видаткової накладної № 21/11/12-2 від 21.11.2012р. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р. у справі № 910/6801/15-г позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Політехносервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «База» 385 343, 52 грн. основного боргу, 117 586, 07 грн. інфляційних втрат, 35 761, 62 грн. 3 % річних та 10 773, 82 грн. витрат по сплаті судового збору.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «База» зі спеціального фонду Державного бюджету України 8 395, 96 грн. судового збору, сплаченого на підставі платіжного доручення № 354067 від 12.03.2015 р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення 72 033, 73 грн. інфляційних витрат, 32 277, 69 грн. 3% річних, 2 086, 22 грн. витрат по сплаті судового збору і прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити, та допустити поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р. у справі № 910/6801/15-г.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки апелянт не погоджується з розміром заявлених позивачем та задоволених судом інфляційних втрат та 3% річних. Рішення в частині стягнення основного боргу відповідач не оскаржує.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Політехносервіс» 04.09.2015р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Шаптала Є.Ю., Самсін Р.І.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Самсіна Р.І. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 28.10.2015р.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2015р. та від 18.11.2015р. у відповідності до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався, останній раз на 24.11.2015р.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 24.11.2015р. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення 72 033, 73 грн. інфляційних витрат, 32 277, 69 грн. 3% річних, 2 086, 22 грн. витрат по сплаті судового збору і прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити, та допустити поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р. у справі №910/6801/15-г.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 24.11.2015р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «База» (позивач, продавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Політехносервіс» (відповідач, покупець за договором) укладено договір поставки товару № 3111ТР6, відповідно до п. 1.1. якого продавець продає, а покупець купує матеріали, запчастини і комплектуючі необхідні для виготовлення кузова трамвайного вагона типу Т-3UA-3 № 6. Номенклатура на матеріали, запчастини і комплектуючі, ціни і вартість вказана в додатку № 1 (Специфікація) до цього контракту, який є його невід'ємною частиною.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами і вартостями, що визначені у специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього Договору, після поступлення коштів на рахунок покупця від покупця кузова.

Відповідно до п. 4.2. договору орієнтовна вартість даного Договору становить 2 000 000, 00 грн.

Цей договір, згідно п. 10.1., вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Між сторонами також було підписано додаток № 1 до договору - специфікацію, якою сторони погодили, асортимент, одиницю виміру, кількість та ціну за одиницю товару на загальну суму 905 600, 71 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки товару № 3111ТР6 від 31.10.2012р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 516 835, 78 грн. згідно видаткових накладних № 21/11/12-2 від 21.11.2012р. на суму 245 642, 22 грн., № 22/11/12-1 від 22.11.2012р. на суму 99 815, 42 грн., № 22/11/12-2 від 22.11.2012р. на суму 55 778, 78 грн., № 22/11/12-3 від 22.11.2012р. на суму 5 893, 32 грн., № 22/11/12-4 від 22.11.2012р. на суму 10 279, 34 грн., № 27/11/12-1 від 27.11.2012р. на суму 54 813, 44 грн. та № 10/12/11-4 від 10.12.2012р. на суму 44 613, 26 грн., які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін (належним чином завірені копії наявні в матеріалах справи).

Вищезазначені видаткові накладні оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку» затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995р. № 88 щодо зазначення обов'язкових в них реквізитів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа(форми); дату і місце складення документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі); посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші данні, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З вищенаведеного вбачається, що позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар без будь-яких зауважень щодо кількості, якості чи інших умов поставки.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши умови договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем було належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за договором щодо поставки товару.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення продавцем умов договору.

При цьому, з посиланням на договір про відступлення права вимоги №19/09-14 ПТС від 19.09.2014р. на суму 131 492, 26 грн., позивач просить стягнути з відповідача 385 343, 52 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Зі змісту укладеного між сторонами договору № 3111ТР6 від 31.10.2012р. вбачається, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки.

В силу вимог ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України відносить обов'язок оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами і вартостями, що визначені у специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього Договору, після поступлення коштів на рахунок покупця від покупця кузова.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вказана норма (оплата товару після поступлення коштів на рахунок покупця від покупця кузова) не може бути застосована до спірних правовідносин, враховуючи те, що подією є явище, що виникає незалежно від волі людей; а дією є життєвий факт, що є результатом свідомої, пов'язаної з волею, діяльності людей, які, у свою чергу, поділяються на правомірні, тобто такі, що відповідають правовим нормам, і неправомірні, які суперечать закону (правопорушення).

Фактично договір містить умову, відповідно до якої виконання зобов'язання з оплати коштів за поставлений товар пов'язано з дією особи (покупця кузова), яка не є стороною такого договору.

При цьому, за змістом ст. 511 Цивільного кодексу України зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи.

Згідно ч. 2 ст. 528 Цивільного кодексу України, навіть у випадку покладення виконання обов'язку боржником на іншу особу, відповідальним за виконання зобов'язання залишається боржник, а не така особа.

Частиною 2 ст. 194 Господарського кодексу України передбачено, що неналежне виконання зобов'язання третьою особою не звільняє сторони від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З огляду на викладене, доводи відповідача (апелянта) про прострочення обов'язку щодо оплати отриманого товару у зв'язку з наявністю відкладальної умови - надходження коштів від покупця кузова, не заслуговують на увагу.

Оскільки товар, передбачений договором, був повністю та належним чином поставлений позивачем та прийнятий відповідачем, що підтверджується наявними у справі видатковими накладними, то у відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України настав строк його оплати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 385 434, 52 грн. заборгованості (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), які доведені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що відповідачем було прострочено виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого товару, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 35 761, 62 грн. 3% річних та 117 586, 07 грн. інфляційних втрат (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», встановила, що розмір 3% річних становить 35 813, 61 грн., а розмір інфляційних втрат - 152 106, 92 грн.

Проте, виходячи з того, що позивачем заявлено до стягнення 35 761, 62 грн. 3% річних та 117 586, 07 грн. інфляційних втрат (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), заяв про збільшення розміру позовних вимог позивачем не подавалось, а господарський суд позбавлений права самостійно виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявленій до стягнення сумі - 35 761, 62 грн. та 117 586, 07 грн. відповідно.

Надані відповідачем суду апеляційної інстанції контррозрахунки 3% річних та інфляційних втрат є арифметично невірними та не ґрунтуються на матеріалах справи та умовах договору, а тому не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги.

Оскільки відповідачем були сплачені кошти на виконання цілком законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає, клопотання відповідача про здійснення повороту виконання рішення суду від 03.06.2015р. у справі №910/6801/15-г не підлягає задоволенню.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 03.06.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Політехносервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р. у справі №910/6801/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р. у справі №910/6801/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6801/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала