номер провадження справи 33/125/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015 Справа № 908/5071/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнасінняпром» (70417, с. Сонячне Запорізького району Запорізької області, вул. Сонячне шосе, 50)

до Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України (70417, с. Сонячне Запорізького району Запорізької області, вул. Інститутська, 1)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 06.05.2015 р.;

від відповідача : ОСОБА_2 довіреність б/н від 14.05.2015 р.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрнасінняпром», с. Сонячне Запорізького району Запорізької області звернулося в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України, с. Сонячне Запорізького району Запорізької області заборгованості в розмірі 620078,92 грн., з яких: 272809,00 грн. сума основного боргу, 269027,53 грн. сума втрат від інфляції та 78242,39 грн. сума 3% річних.

У якості підстави позову, позивачем зазначено, що на виконання умов укладеного між сторонами договору контрактації сільськогосподарської продукції № НК-1 від 17.06.2010 р., позивач здійснив перерахування коштів на рахунок відповідача в сумі 804800,00 грн. Проте, сільськогосподарська продукція відповідачем позивачу поставлена не була. Позивач вказує, що 31.12.2012 р. між сторонами було укладено ОСОБА_3 про залік зустрічних вимог, згідно якого було проведено часткове зарахування вимог позивача щодо заборгованості відповідача за договором контрактації № НК-1 від 17.06.2010 р. в сумі 531991,00 грн. Після проведення заліку вимог, заборгованість відповідача склала суму 272809,00 грн. В порядку досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача була направлена Вимога вих. № 97 від 17.04.2013р. про перерахування суми боргу на рахунок позивача. Вказана вимога була залишена відповідачем без задоволення. За прострочку виконання грошового зобовязання відповідачу було нараховано до сплати 3% річних та інфляційних втрат. Посилаючись на приписи ст.ст. 202, 207, 509, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625, 629, 670, 693, 713 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 180, 193 ГК України позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Державне підприємство «Дослідне господарство «Елітне» ІОК НААН України звернулось до господарського суду із письмовою заявою від 13.10.2015р. про застосування строку позовної давності. Зокрема, із посиланням на ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України у заяві відповідачем зазначено, що позивач мав право звернутись до господарського суду із позовом про стягнення заборгованості протягом строку позовної давності три роки, тобто з 14.10.2010р. по 14.10.2013р. Оскільки позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, тому відповідач просить на підставі ч.3 ст. 267 ЦК України у задоволенні позову відмовити. Відповідач також вважає неправомірним нарахування позивачем 3% річних і інфляційних втрат, оскільки, статтею 625 ЦК України передбачено можливість стягнення З % річних за прострочення саме грошового зобов'язання. Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

Посилаючись на вищевикладене, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності по справі № 908/5071/15 та відмовити ТОВ «Укрнасінняпром» по справі № 908/5071/15 в задоволені позову повністю.

Позивач не погоджується з доводами відповідача про пропуск строку позовної давності і просить відмовити відповідачу у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності при розгляді даної справи. Зокрема, вказує, що підписання представником відповідача акту заліку від 31.12.2012 року із зазначенням в ньому, що заборгованість відповідача складає 879 043,71 грн. є визнання боржником існування боргу. ОСОБА_3 того зазначає, що, між сторонами 31.03.2012 року було підписано акт звіряння взаємних розрахунків, за яким відповідач підтвердив наявність заборгованості за договором № НК-1 від 17.06.2010 р. Позивач зазначає, що згідно приписів ст. 264 Цивільного кодексу України (переривання перебігу позовної давності): 1. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; 2. Після переривання перебіг позовної давності починається заново; 3. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відтак, за доводами позивача, підписання між ТОВ «Укрнасінняпром» та ДП «ДГ «Елітне» ІОК НААН України акту заліку від 31.12.2012 року та акту звірки взаємних розрахунків від 31.03.2012 року є підставою для переривання строку позовної давності. Також, відзначає, що переривання строку позовної давності відбулось у межах строку давності.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.09.2015 р. порушено провадження у справі № 908/5071/15, розгляд якої призначено на 13.10.2015 р.

В судовому засіданні 13.10.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 10.11.2015 р., а в судовому засіданні 10.11.2015 р. було оголошено перерву до 16.11.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.11.2015 р. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк розгляду справи № 908/5071/15 на 15-ть днів - до 02.12.2015 р., цією ж ухвалою на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 01.12.2015 р.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судових засіданнях представники сторін підтримали доводи, в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

В судовому засіданні 01.12.2015 р. прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 17.06.2010 року між позивачем (Контрактантом) та ДП «Дослідне господарство «Новатор» ІОК ААН України (Виробником) було укладено договір контрактації сільськогосподарської продукції № НК-1 (надалі Договір), за умовами якого Виробник зобов'язався виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію (ОСОБА_4) і передати її у власність Контрактанта, а Контрактант зобов'язався прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов даного договору.

Додатком № 1 до Договору Сторонами було визначено, що Виробник передає, а Контрактант отримує наступний товар:

Насіння соняшника «Регіон» F1 у кількості 11 тн. на суму 126 720,00 грн.;

Насіння соняшника «Запорізький» F1 у кількості 50 тн. на суму 576 000,00 грн.;

Насіння соняшника «Надійний» F1 у кількості 54 тн. на суму 622 080,00 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору контрактації та Додатку № 1 до Договору загальна сума Договору склала 1 324 800,00 грн.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що оплата за договором здійснюється на підставі рахунку-фактури, в якому вказується перелік готової до відвантаження партії ОСОБА_4, його кількість та ціна.

Так, Виробником було виставлено наступні рахунки:

Рахунок - фактура № ДГ-0000089 від 18.08.2010 року на суму 201 600,00 грн.;

Рахунок - фактура № ДГ -0000114 від 15.09.2010 року на суму 201 600,00 грн.;

Рахунок - фактура № ДГ -0000132 від 14.10.2010 року на суму 201 600,00 грн.

05.07.2010 року Виробник звернувся до Контрактанта із листом (вих. № 163 від 05.07.2010 р.) про проведення авансу за насіння у сумі 200 000,00 грн.

На виконання умов Договору контрактації Контрактант (позивач) здійснив перерахування коштів на рахунок Виробника в сумі 804800,00 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи банківськими виписками, які свідчать, що позивачем відповідачу було перераховано: 16.09.2010 р. суму 201600,00 грн., 20.08.2010 р. суму 100000,00 грн., 26.08.2010 р. суму 101600,00 грн., 07.07.2010 р. суму 200000,00 грн., 15.10.2010 р. суму 201600,00 грн.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 Договору Виробник зобов'язався передати у власність Контрактанта кожну партію ОСОБА_4 протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання Виробником сертифікату на насіння. Передача Виробником готової до відвантаження партії ОСОБА_4 відбувається після оплати Контрактантом відповідного рахунку-фактури.

Згідно із п. 4.11 Договору прийом-передача ОСОБА_4 здійснюється шляхом підписання накладних.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що у випадку порушення своїх зобовязань за Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно положень п. 1.4. Статуту ДП «ДГ «Елітне», доданого відповідачем до матеріалів справи, ДП «ДГ «Елітне» є правонаступником землі, майна, майнових прав та зобовязань Державного підприємства «Дослідне господарство «Новатор» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України.

Таким чином відповідач є правонаступником Виробника за договором № НК-1 від 17.06.2010р.

Як зазначено в позовній заяві, Виробником (відповідачем) не було виконано своїх зобов'язань щодо виробництва та поставки сільськогосподарської продукції Контрактанту (позивачу).

Позивач наголошує, що факт заборгованості підтверджується відсутністю як у позивача так і у відповідача видаткових накладних, підписаних повноважними представниками сторін на передачу товару.

31.12.2012 року між Контрактантом та Виробником було укладено акт про залік зустрічних вимог згідно якого було проведено часткове зарахування вимог Контрактанта від Виробника в сумі 531 991,00 грн.

Як зазначено в позовній заяві, з урахуванням здійсненого заліку зустрічних вимог за актом від 31.12.2012р., основний борг відповідача перед позивачем за Договором складає суму 272809,00 грн.

22.04.2013 р. позивачем на адресу відповідача було направлено Вимогу (вих. № 97 від 17.04.2013 р.) про перерахування протягом 7-ми днів з дня предявлення Вимоги, суми заборгованості.

Вимога позивача була залишена відповідачем без задоволення.

Позовні вимоги про стягнення з ДП «ДГ «Елітне» Інституту олійних культур НААН України заборгованості в розмірі 620078,92 грн., з яких: 272809,00 грн. сума основного боргу, 269027,53 грн. сума втрат від інфляції та 78242,39 грн. сума 3% річних, стали предметом судового розгляду у даній справі.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 713 Цивільного кодексу України за договором контрактації сільськогосподарської продукції виробник сільськогосподарської продукції зобов'язується виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (контрактанту) або визначеному ним одержувачеві, а заготівельник зобов'язується прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору.

До договору контрактації застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 662 ЦК України встановлений обовязок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк відповідно до положень ст. 530 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Суд зазначає, що за умовами Договору (пункти 4.1 та 4.2), Виробник зобов'язався передати у власність Контрактанта кожну партію ОСОБА_4 протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання Виробником сертифікату на насіння. Передача Виробником готової до відвантаження партії ОСОБА_4 відбувається після оплати Контрактантом відповідного рахунку-фактури.

Згідно із п. 4.11 Договору прийом-передача ОСОБА_4 здійснюється шляхом підписання накладних.

Як свідчать матеріали справи, з боку позивача зобовязання за Договором були виконані належним чином.

Виставлені відповідачем позивачу на оплату рахунки-фактури (№ДГ-0000089 від 18.08.2010 року на суму 201 600,00 грн.; № ДГ -0000114 від 15.09.2010 року на суму 201600,00 грн. та № ДГ -0000132 від 14.10.2010 року на суму 201600,00 грн., а всього - на суму 604800,00 грн.) були у повному обсязі оплачені позивачем, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями банківських виписок, які свідчать, що позивачем відповідачу було перераховано: 16.09.2010 р. суму 201600,00 грн., 20.08.2010 р. суму 100000,00грн., 26.08.2010 р. суму 101600,00 грн., 07.07.2010 р. суму 200000,00 грн., 15.10.2010 р. суму 201600,00 грн. При цьому, згідно листа відповідача про проведення авансу за насіння, позивачем додатково було перераховано відповідачу суму 200000,00 грн.

Всього на рахунок відповідача позивачем було перераховано суму 804800,00 грн.

Проте, з боку відповідача договірні зобовязання по поставці ОСОБА_4, належним чином виконані не були.

Згідно до ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріали справи свідчать, що 31.12.2012 року між Контрактантом (позивачем) та Виробником (відповідачем) було укладено ОСОБА_3 про залік зустрічних вимог згідно якого було проведено часткове зарахування вимог Контрактанта від Виробника в сумі 531991,00грн. При цьому, Сторонами було узгоджено, що ТОВ «Укрнасінняпром» є боржником перед ДП «ДГ «Елітне» Інституту олійних культур НААН України за отримані товари та послуги в сумі 531991,00 грн., а ДП «ДГ «Елітне» Інституту олійних культур НААН України є боржником перед ТОВ «Укрнасінняпром» в загальній сумі 1411034,71грн. за отримані товари і послуги 606234,71 грн. та по отриманим передоплатам 804800,00 грн.

В акті заліку від 31.12.2012р. сторони узгодили, що незалікована сума в розмірі 879043,71 грн. підлягає перерахуванню на розрахунковий рахунок ТОВ «Укрнасінняпром».

Дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлено, що з урахуванням здійсненого заліку зустрічних вимог, основний борг відповідача перед позивачем за Договором складає суму 272809,00 грн.

Проте, всупереч домовленості Сторін, відображеної у ОСОБА_3 про залік зустрічних вимог від 31.12.2012 р., перерахування на розрахунковий рахунок позивача незалікованої суми в розмірі 879043,71 грн. (в т.ч. і суми 272809,00 грн.), відповідачем здійснено не було.

У звязку з цим, позивач звернувся до відповідача з Вимогою від 17.04.2013 р. (вих. № 97), в якій вимагав в семиденний строк сплатити існуючу заборгованість.

Однак, всупереч приписів закону, вказана вимога позивача була залишена відповідачем без задоволення. Грошові кошти, станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду, відповідач не сплатив.

При цьому, суд наголошує, що саме грошове зобовязання, а не зобовязання по поверненню попередньої оплати, передбачене ст. 693 ЦК України, виникло у відповідача перед позивачем починаючи з 01.01.2013 р., що підтверджується ОСОБА_3 про заліку зустрічних вимог від 31.12.2012 р., в якому чітко визначено, що незалікована сума в розмірі 879043,71грн. підлягає перерахуванню на розрахунковий рахунок позивача.

Суд зауважує, що у відповідності до ст. ч. 2 ст. 604 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація).

Таким чином, суд констатує, що ОСОБА_3 заліку від 31.12.2012р. за домовленістю сторін було припинено зобовязання відповідача по поставці товару (насіння соняшника) на користь позивача і у відповідача виникло грошове зобовязання перед позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач надав суду заяву від 13.10.2015р., в якій просить застосувати строк позовної давності, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України до вимог про стягнення заборгованості в сумі 272809,00 грн., 3 % річних в сумі 78242,39 грн. та інфляційні в сумі 269027,53 грн.

Позивач вважає, що перебіг строку позовної давності був перерваний, відповідно до ст. 264 ЦК України, оскільки відповідач підписав ОСОБА_3 заліку взаємних вимог від 31.12.2012р.

Згідно ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та стягнення 3% річних застосовується загальна позовна давність в три роки. Така ж позиція міститься в п. 3.4 та 4.3 постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань.

В частинах 1 та 5 статті 261 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно п. 4.4.1 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» діями, що свідчать про визнання боржником свого боргу або іншого обов'язку являються, в тому числі, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом с кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Позивач надав суду ОСОБА_3 заліку взаємних вимог від 31.12.2012р., який був підписаний в. о. директора ОСОБА_5 Представник відповідача підтвердив суду, що особа, яка підписала ОСОБА_3 заліку взаємних вимог, на той час була належним представником відповідача. ОСОБА_6 відповідач визнав станом на 31.12.2012р. заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 1411034,71 грн., в т.ч. по отриманим передоплатам в сумі 804800,00 грн.

Суд відзначає, що згідно долучених до матеріалів справи доказів, саме суму в розмірі 804800,00 грн., позивачем, в якості передоплати за Договором, було перераховано відповідачу.

Отже, з вказаного ОСОБА_6 заліку взаємних вимог від 31.12.2012р. вбачається, що відповідач визнав спірну суму боргу.

У звязку з цим, суд приймає ОСОБА_6 заліку взаємних вимог від 31.12.2012р. у якості належного доказу визнання відповідачем спірної суми 272809,00 основного боргу за спірним Договором.

ОСОБА_3 заліку від 31.12.2012 р., позивачем також надано двосторонній акт звірки розрахунків сторін, складений станом на 01.01.2013р., який також підписаний ОСОБА_5

В двосторонньому акті звірки, складеному станом на 01.01.2013р., зазначено кінцеве сальдо по рахунку « 3711» в розмірі 272809,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підписавши ОСОБА_3 заліку взаємних вимог від 31.12.2012р. відповідач визнав заборгованість в розмірі 272809,00 грн.

Пунктом 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.13 № 10, визначено, що у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

За таких підстав, строк позовної давності був перерваний підписанням сторонами акту залізку від 31.12.2012р. (внаслідок чого перебіг позовної давності розпочався заново) і, крім того, з 01.01.2013р. внаслідок новації у відповідача виникло грошове зобовязання перед позивачем.

Таким чином, позовна вимога позивача про стягнення суми 272809,00 грн. основного боргу є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання відповідачем грошового зобов'язання, вимога про стягнення з нього втрат від інфляції заявлена позивачем правомірно.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги наведені вище приписи законодавства, представлені докази, а також розяснення, викладені у п. 1.12 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14, відповідно до якого з огляду на вимоги ч. 1 ст. 47 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи, що нормою статті 625 ЦК України передбачено право кредитора на нарахування індексу інфляції на суму боргу за прострочення виконання саме грошового зобовязання, суд відзначає, що період нарахування 3% річних та інфляційних втрат (з 08.07.2010 р. по 01.09.2015 р.), позивачем визначено не вірно.

Так, за умовами укладеного між сторонами Договору, відповідач зобовязався передати у власність позивача ОСОБА_4. Тобто зобовязання відповідача перед позивачем первісно мало не грошовий, а натуральний (майновий) характер. У визначені Договором строки відповідачем ОСОБА_4 позивачу поставлено не було.

Як вже зазначалось вище, внаслідок оформлення сторонами 31.12.2012 року ОСОБА_3 про залік зустрічних вимог, грошове зобовязання виникло у відповідача перед позивачем 01.01.2013 р.

Тому, у розумінні п. 7.1 Договору, до цього грошового зобовязання можуть бути застосовані положення ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та втрат від інфляції.

Саме з 01.01.2013 р. у позивача виникло право на нарахування 3% річних та втрат від інфляції.

Таким чином, вірним періодом нарахування 3% річних за порушення відповідачем саме грошового зобовязання, є період з 01.01.2013 р. по 01.09.2015 р. Вірним періодом нарахування втрат від інфляції за порушення відповідачем саме грошового зобовязання є: січень 2013 р. липень 2015 р.

Здійснивши розрахунок 3% річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд задовольняє позовну вимогу про стягнення 3% річних в розмірі 21817,24 грн. В решті позовної вимоги про стягнення 3% річних суд відмовляє, як заявленої необґрунтовано.

Здійснивши розрахунок втрат від інфляції за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд задовольняє позовну вимогу про стягнення втрат від інфляції в розмірі 204061,13 грн. В решті вимоги про стягнення втрат від інфляції суд відмовляє, як заявленої необґрунтовано.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, з покладенням судових витрат на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 7440,95 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України (70417, с. Сонячне Запорізького району Запорізької області, вул. Інститутська, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнасінняпром» (70417, с. Сонячне Запорізького району Запорізької області, вул. Сонячне шосе, 50, ) суму 272809 (двісті сімдесят дві тисячі вісімсот девять) грн. 00 коп. основного боргу, суму 21817 (двадцять одна тисяча вісімсот сімнадцять) грн. 24 коп. трьох відсотків річних, суму 204061 (двісті чотири тисячі шістдесят одна) грн. 13 коп. втрат від інфляції та суму 7440 (сім тисяч чотириста сорок) грн. 95 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині у позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України - 04.12.2015р.

Суддя М.В. Мірошниченко