РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015Справа № 910/25815/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптово-роздрібний ринок «Жуляни»

про стягнення 52 479, 31 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: Ступак Т.О. за довіреністю № Д-09/15 від 19.03.2015 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київгаз» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптово-роздрібний ринок «Жуляни» (далі - відповідач) про стягнення 62 229, 68 грн., з яких 37 901, 34 грн. основного боргу, 22 658, 60 грн. інфляційних втрат та 1 669, 74 грн. 3% річних. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати щодо сплати судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між сторонами Договору він виконав роботи з технічного обслуговування об'єктів газопостачання, які відповідачем оплачені не були, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.10.2015 р. порушено провадження у справі № 910/25815/15, розгляд справи призначено на 27.10.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.10.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 17.11.2015 р.

09.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву № 128/09-2 від 09.11.2015 р. про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача 32 901, 34 грн. основного боргу, 1 449, 53 грн. 3% річних та 18 128, 44 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні 17.11.2015 р. суд відклав розгляд заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог до встановлення фактичних обставин у справі.

В судовому засіданні 17.11.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 24.11.2015 р.

19.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача 32 901, 34 грн. основного боргу, 1 449, 53 грн. 3% річних та 18 128, 44 грн. інфляційних втрат.

19.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 23.11.2015 р. судом було розглянуто заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог і встановлено, що за своїм змістом прохальні частини даних заяв є аналогічними, у зв'язку з чим суд приймає їх до розгляду, справа розглядається в редакції заяви № 129/09-2 від 18.11.2015 р., відповідно має місце нова ціна позову.

Представник відповідача в судове засідання 23.11.2015 р. не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд вирішив відмовити в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Так, оскільки суд вже відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 23.11.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.12.2013 р. між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) було укладено Договір № Т-1760/12-30 на технічне обслуговування об'єктів газопостачання, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання по технічному обслуговуванню газового обладнання ШРП-2491 (РДГ-50-2 шт.) з періодичністю 1 раз на 2 місяці, технічному обслуговуванню газопроводів, газового обладнання котельні з автоматикою безпеки типу Viessmann кількістю 2 шт. з періодичністю 1 раз на місяць, передпусковій підготовці газового обладнання котельні з періодичністю 1 раз на рік, плановому технічному обслуговуванню газового обладнання (за винятком автоматики безпеки котлоагрегатів) з періодичністю 1 раз на рік, технічному обслуговуванню сигналізатора загазованості в кількості 1 шт. з періодичністю 1 раз на місяць, технічному обслуговуванню підземного газопроводу середнього тиску довжиною L-23,0 м шляхом обходу трас з періодичністю 1 раз на тиждень, технічному обслуговуванню надземного газопроводу середнього тиску довжиною L-133,0 м та низького тиску довжиною L-6,5 м шляхом обходу трас з періодичністю 1 раз на квартал. Об'єкт газопостачання знаходиться за адресою: вул. Молодогвардійська, 32.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що Договірна вартість послуг по річному обслуговуванню об'єктів газопостачання складає суму 37 901, 34 грн., в тому числі ПДВ 6 316, 89 грн.

Згідно з п. 3.1. Договору замовник перераховує підряднику в термін з 01.01.2014 р. по 20.01.2014 р. передоплату за 1 півріччя в розмірі 50% вартості робіт та в термін з 01.06.2014 р. по 15.06.2014 р. передоплату за ІІ півріччя в розмірі 50% вартості робіт, визначених в п. 2.1. Договору. Замовник має право перерахувати підряднику передоплату в розмірі 100% вартості робіт, визначених в п. 2.1. Договору.

За умовами п. 3.2. Договору по закінченні кожного кварталу підрядник передає замовнику акти виконаних робіт. Протягом 5-ти днів з дня отримання Актів замовник розглядає та підписує їх.

В разі якщо у замовника виникли претензії щодо якості виконаних робіт, він повинен протягом вказаних 5-ти днів письмово направити їх на адресу підрядника; в іншому випадку робота вважається прийнятою, умови акту - узгодженими (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору передоплату за Договором замовник проводить своєчасно в розмірі вартості робіт, визначеної в п. 2.1. Договору та в термін, визначений в п. 3.1. Договору, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок підрядника.

В силу п. 3.5. Договору роботи по виконанню ремонту із заміною вузлів та деталей здійснюються підрядником на підставі листа замовника по окремому кошторису. Запасні частини замовник зобов'язується поставити за свій рахунок.

На виконання умов Договору позивачем виконані роботи на суму 37 901, 34 грн., що підтверджується Актами № Т-1760/12-30 від 31.03.2014 р. на суму 9 475, 34 грн., № Т-1760/02-30 від 30.06.2014 р. на суму 9 475, 34 грн., № Т-1760/02-30 від 30.09.2014 р. на суму 9 475, 34 грн., № Т-1760/02-30 від 31.12.2014 р. на суму 9 475, 32 грн.

Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати виконаних позивачем робіт виконав лише частково в сумі 5 000, 00 грн., внаслідок чого за ним утворився борг в сумі 32 901, 34 грн.

Гарантійним листом № 24/12-1/4 від 19.12.2014 р. відповідач зобов'язався провести оплату в сумі 28 426, 02 грн. до 31.12.2014 р. в повному обсязі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як зазначалось судом вище, згідно з п. 3.1. Договору замовник перераховує підряднику в термін з 01.01.2014 р. по 20.01.2014 р. передоплату за 1 півріччя в розмірі 50% вартості робіт та в термін з 01.06.2014 р. по 15.06.2014 р. передоплату за ІІ півріччя в розмірі 50% вартості робіт, визначених в п. 2.1. Договору. Замовник має право перерахувати підряднику передоплату в розмірі 100% вартості робіт, визначених в п. 2.1. Договору.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки відповідач в обумовлені строки не сплатив позивачеві вартість виконаних робіт, відповідний борг, який існує на момент розгляду справи в суді в розмірі 32 901, 34 грн. має бути стягнутий з нього в судовому порядку.

Що стосується заявлених позивачем позовних вимог про стягнення 18 128, 44 грн. інфляційних втрат та 1 449, 53 грн. 3% річних, слід зазначити наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Основною метою визначення інфляційних втрат є встановлення розміру компенсації, яку боржник зобов'язаний в порядку ст. 625 ЦК України сплатити кредитору для усунення наслідків знецінення грошових коштів, що не були вчасно повернуті внаслідок порушення грошового зобов'язання.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов'язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Так, відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97 р.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату від 27.07.2007 р. № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов'язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов'язання, за період з моменту виникнення обов'язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов'язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що, як на тому наголошено в п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (див. постанову Вищого господарського суду України № 23/466 від 05.04.2011 р. та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» № 62-97р від 03.04.1997 р.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних в сумі 1 449, 53 грн. та інфляційних втрат в сумі 18 128, 44 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов'язки по оплаті виконаних позивачем робіт, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптово-роздрібний ринок «Жуляни» (03151, місто Київ, вулиця Молодогвардійська, будинок 32; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (01103, місто Київ, вулиця Кіквідзе, будинок 4 Б; ) 32 901 (тридцять дві тисяч дев'ятсот одну) грн. 34 коп. основного боргу, 18 128 (вісімнадцять тисяч сто двадцять вісім) грн. 44 коп. інфляційних втрат, 1 449 (одну тисячу чотириста сорок дев'ять) грн. 53 коп. 3% річних та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.11.2015 р.

Суддя В.С. Ломака