Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

01 грудня 2015 року справа № 927/1237/15

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Комспек"
01042, м. Київ, вул. П.Лумумби 02160, м. Київ-160, а/с-89 (поштова адреса)
Відповідач: Дочірнє підприємство "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна автомобільна компанія "Автомобільні дороги України"
14005, м. Чернігів, вул. Київська, 17
про стягнення 1039278,71 грн.
Суддя В.М. Репех

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1- представник, дов. від 20.04.2015 року № 20-04/15

від відповідача: ОСОБА_2-представник, дов. від 04.09.2015 року № 04/09/15-1

В судовому засіданні 01.12.2015р., на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Комспек" заявлено позов до Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна автомобільна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 1039278,71 грн. за поставлену щебеневу продукцію на підставі видаткових накладних. З них: основна заборгованість в сумі 576717,01 грн.; 3% річних в сумі 37127,86 грн.; інфляційні витрати в сумі 425433,84 грн.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому проти позовних вимог заперечує повністю посилаючись на наступне.

З позову вбачається, що Позивачем начебто було поставлено продукції не лише на 775025,40 грн., а й ще на 611691,61 грн.

На поставки 775025,40 грн Позивач надає копії видаткових накладних, а на поставки 611691,61 грн. відсутні жодні первинні документи.

Тобто спірні поставки в сумі 611691,61 грн не підтверджені жодними документами.

Акт звірки на який посилається Позивач, не може бути належним і допустимим доказом наявності зобов"язань по заборгованості за товар у справі про стягнення боргу.

Позивач надав копії видаткових накладних лише на 775025,40 грн (на суму 611691,61 грн не надав), при цьому важливо врахувати вказану суму оплати продукції (810000 грн), то з наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем одержано коштів на суму більше, ніж було поставок ( 810000 грн.-775025,40 грн.=34974,60 грн).

Позивач вказує, що ним було передано Відповідачеві спірний товар, проте належні докази вручення такого товару в матеріалах справи відсутні. Так, довіреності на отримання спірного товару в матеріалах справи відсутні, що в свою чергу унеможливлює встановлення того, чи дійсно товар було вручено саме Відповідчеві.

Відповідач є дочірнім підприємством ПАТ "ДК "Автомобільні дороги України" та створений внаслідок виконання Постанови КМУ № 221 від 28.02.2002 року та Указу Президента України від 08.11.2001 року № 1056 "Про заходи щодо підвищення ефективності управління дорожнім господарством України".

Отже, Відповідач є залежним підприємством від свого засновника. Засновником для Відповідача передбачено низку обмежень ( втому числі і щодо договірних відносин), що також закріплено в статуті Відповідача.

Договірні відносини Відповідача, зокрема і щодо постачання продукції врегульовано Наказом № 127 від 11.07.2012 року, яким затверджено Положення про порядок ведення договірної роботи дочірніми підприємствами ПАТ "ДК Автомобільні дороги України".

Відповідач міг вступити в договірні відносини з Позивачем лише на підставі погодженого компанією договору.

Проте матеріали справи не містять жодної інформації чи укладався такий договір взагалі.

Позивач надав заперечення на відзив відповідача від 11.11.2015 року № 11-11/15/1 в якому посилається на наступне. Так позивач не порівнює акти звірки з первинними документами, але просить звернути увагу суду на те, що він підписаний з обох сторін-директорами підприємств, завірений печатками.

Твердження Відповідача стосовно того, що спірні відносини не могли існувати, є хибними та такими, що не відповідають дійсності.

Господарські відносини між сторонами існують вже досить великий проміжок часу, за який сформувався значний документообіг.

В матеріалах справи є докази поставок щебеневої продукції (видаткові накладні) та оплати її Відповідачем (банківські виписки). Що не були спростовані Відповідачем.

Позивач, як добросовісна сторона у даному спорі, куруючись нормами чинного законодавства, у порядку досудового врегулювання спору, направив Відповідачу вимогу щодо оплати заборгованості.

Відповідач не відреагував на вимогу Позивача, залишив її без відповіді, хоча міг заявити про свою незгоду стосовно існування спірних відносин або заборгованості.

26.11.2015 року від ТОВ "Комспек", на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, надійшла заява від 25.11.2015 року № 25-11/15/1, про збільшення розміру позовних вимог. Так, посилаючись на договірні відносини, позивач просить суд стягнути в з відповідача 1043888,15 грн. боргу з яких: 576717,01 грн сума основного боргу, 36515,72 грн. три проценти річних, 430655,42 грн. сума збитків від інфляції.

30.11.2015 року від Відповідача надійшли заперечення від 27.11.2015 року № 015-11/713 на заяву позивача про збільшення позовних вимог. Так Відповідач зазначає, що вимога Позивача про стягнення залишку боргу в сумі 4534,72 грн по накладній ВН № 15/06-2 від 15.06.2013 року є безпідставною та необґрунтованою . В матеріалах справи міститься банківська виписка від 27.08.2013 року з якої вбачається, що відповідач сплатив 100000,00 грн з призначенням платежу на оплату накладної ВН № 15/06-2 від 15.06.2013 року.

Щодо Вимоги про стягнення залишку боргу в сумі 5707,29 грн за поставлену 08.02.2010 року технічну сіль, Відповідач зазначає про пропуск позивачем строків позовної давності.

Відповідач заперечує проти стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань на залишок боргу в сумі 4534,72 грн. по накладній ВН № 15/06-2 від 15.06.2013 року, оскільки ця накладна повністю оплачена. Отже сума 3% річних має складати 4224,07 грн та інфляційних втрат в сумі 109095,05 грн.

В судовому засіданні, 01.12.2015 року Позивач посилаючись на загальну суму заборгованості надав заяву відповідно до якої просить суд вважати неоплаченою видаткову накладну № 15/06-1 від 15.06.2013 року на суму 4534,72 грн.

Справа розглядається на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника позивача та відповідача, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

03 січня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Комспек", (надалі Продовець) та Дочірнім підприємством "Чернігівський облавтодор" (надалі Покупець) був укладений договір поставки товару № 03/01-1 (надалі Договір).

Згідно з п. п. 1.1, 2.2, 4.1, 4.2 Договору Продавець зобов"язується поставити у власність покупця товар в кількості та в асортименті згідно заявок Покупця.

Кількість товару в кожній партії визначається відповідно до заявок Покупця і зазначаються у відповідній накладній.

Покупець здійснює оплату товару протягом 30 банківських днів з моменту отримання товару.

Розрахунок здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошей на розрахунковий рахунок Продавця.

Договір діє до 31.12.2010 року.

31.12.2010 року між сторонами було підписано Додаткову угоду № 3 до договору поставки № 03/01-1 про наступне: "Сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору, на той самий період, тобто на 5 років. В зв"язку з чим, домовились додати в договір п. 7.3, а п. 7.1 викласти в наступній редакції:

"П. 7.1. Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015 року."

В період з 07.06.2013 року по 18.09.2013 року Позивач передав у власність Відповідача щебеневу продукцію на загальну суму 775025,40 грн. відповідно наступних видаткових накладних:

-№ 07/06-1 від 07.06.2013 року на суму 16822,80 грн.;

-№ 07/06-2 від 07.06.2013 року на суму 28816,80 грн.;

-№ 08/06-1 від 08.06.2013 року на суму 37650,00 грн.;

-№ 08/06-2 від 08.06.2013 року на суму 29770,80 грн.;

-№ 11/06-1 від 11.06.2013 року на суму 31579,20 грн.;

-№ 11/06-2 від 11.06.2013 року на суму 28838,40 грн.;

-№ 15/06-1 від 15.06.2013 року на суму 20910,00 грн.;

-№ 15/06-2 від 15.06.2013 року на суму 14162,40 грн.;

-№ 15/06-3 від 15.06.2013 року на суму 33900,00 грн.;

-№ 15/06-4 від 15.06.2013 року на суму 28470,00 грн.;

-№ 18/06-1 від 18.06.2013 року на суму 72516,00 грн.;

-№ 18/06-2 від 18.06.2013 року на суму 36981,60 грн.;

-№ 18/06-3 від 18.06.2013 року на суму 36679,80 грн.;

-№ 10/07-2 від 10.07.2013 року на суму 65892,00 грн.;

-№ 2408-1 від 24.08.2013 року на суму 33752,40 грн.;

-№ 2408-2 від 24.08.2013 року на суму 39552,00 грн.;

-№ 0809-1 від 08.09.2013 року на суму 47895,60 грн.;

-№ 1009-1 від 10.09.2013 року на суму 53899,20 грн.;

-№ 1509-1 від 15.09.2013 року на суму 31399,20 грн.;

-№ 1709-1 від 17.09.2013 року на суму 39476,40 грн.;

-№ 1809-1 від 18.09.2013 року на суму 46060,80 грн.;

Як вбачається з матеріалів справи Відповідач частково розрахувався з Позивачем за поставлену продукцію.

Так неоплаченими залишили наступні видаткові накладні:

-№ 15/06-2 від 15.06.2013 року на суму 14162,40 грн.;

-№ 15/06-3 від 15.06.2013 року на суму 33900,00 грн.;

-№ 15/06-4 від 15.06.2013 року на суму 28470,00 грн.;

-№ 18/06-1 від 18.06.2013 року на суму 72516,00 грн.;

-№ 18/06-2 від 18.06.2013 року на суму 36981,60 грн.;

-№ 18/06-3 від 18.06.2013 року на суму 36679,80 грн.;

-№ 10/07-2 від 10.07.2013 року на суму 65892,00 грн.;

-№ 2408-1 від 24.08.2013 року на суму 33752,40 грн.;

-№ 2408-2 від 24.08.2013 року на суму 39552,00 грн.;

-№ 0809-1 від 08.09.2013 року на суму 47895,60 грн.;

-№ 1009-1 від 10.09.2013 року на суму 53899,20 грн.;

-№ 1509-1 від 15.09.2013 року на суму 31399,20 грн.;

-№ 1709-1 від 17.09.2013 року на суму 39476,40 грн.;

-№ 1809-1 від 18.09.2013 року на суму 46060,80 грн.;

Крім того, 08.02.2010 року Позивач поставив відповідачу технічну сіль на загальну суму 333677,29 грн, що підтверджується видатковими накладними доданими до матеріалів справи.

Відповідач 09.02.2010 року частково оплатив за поставлену технічну сіль в сумі 327970,00 грн. Отже заборгованість за поставлену технічну сіль складає 5707,29 грн.

11.09.2015 року Позивач в порядку досудового врегулювання спору надіслав на адресу Відповідача вимогу на суму 576717,01 грн з пропозицією погасити існуючу заборгованість до 18.09.2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалося вище, позивач належним чином виконав свої зобовязання шляхом поставки Відповідачу щебеневої продукції.

Відповідач, в свою чергу, зобовязання щодо оплати поставленого товару своєчасно не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість в сумі 576717,01 грн.

Відповідно до ухвали суду сторони провели звірку взаємних розрахунків за спірний період.

Сторонами було складено, підписано та скріплено печатками підприємств акт звірки взаємних розрахунків станом на 06.11.2015 року. Відповідно даного акту заборгованість відповідача складає 576717,01 грн.

Так, відповідно до уточнень Позивача замість видаткової накладної № 15/06-2 від 15.06.2013 року на суму 14162,40 неоплаченої на суму 4534,72 грн. вважається неоплаченою видаткова накладна № 15/06-1 від 15.06.2013 року на таку саму суму.

Суд не може прийняти до уваги вимоги позивача на суму 5707,29 грн за поставлену технічну сіль 08.02. 2010 року за спливом строку позовної давності за зобов"язаннями.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється відповідно до статті 257 ЦК України тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності за змістом статті 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами третьою, четвертою, пятою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до вище викладеного сума основного боргу підлягає частковому стягненню в сумі 571009,72 грн.

Частина 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення умов договору, Позивач просить суд стягнути з відповідача 36515,72 грн. 3% річних від простроченої суми, за період з 30.07.2013 року по 31.10.2015 року та інфляційних втрат в сумі 430655,42 грн за період з 30.07.2013 по 31.10.2015 року. Належний розрахунок даної заборгованості доданий до матеріалів справи.

Виходячи з того, що відповідач допустив прострочення по оплаті поставленого товару з нього підлягає стягненню 36515,72 грн. 3% річних від простроченої суми за час прострочення та 430655,42 грн інфляційних втрат.

Посилання відповідача на відсутність первинних документів, що підтверджують поставку продукції не можуть бути прийняті судом до уваги оскільки матеріалами справи підтверджується факт поставки продукції договором поставки , видатковими накладними, довіреність до договору, двосторонніми актами звірки.

Аналогічна позиція з даного питання викладена в постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 /судової палати у господарських справах/ у справі №903679/14.

Не можуть бути прийняті заперечення відповідача і в частині відносно річних та інфляційних нарахувань за частково несплачену продукцію отриману згідно накладної № 15/06-2 від 15.06.2013 року, оскільки заборгованість в сумі 571009,72 грн. підтверджена матеріалами справи, в тому числі і за продукцію отриману відповідачем згідно видаткової накладної № 15/06-1 від 15.06.2013 року

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачені, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведені вище обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладаються у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна автомобільна компанія "Автомобільні дороги України" (14005, м. Чернігів, вул. Київська, 17, п/р 3001 в ПАТ "Укрінбанк" м. Київ, МФО 300142, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комспек" (01042, м. Київ, вул. П.Лумумби, п/р 7 в АТ "ОСОБА_3 ОСОБА_2" м. Київ, МФО 380805, ,) заборгованості в сумі 571009,72 грн., інфляційних втрат в сумі 430655,42 грн. та трьох процентів річних з простроченої суми в розмірі 36515,72 грн., судового збору в сумі 15572,71 грн.

3.В решті позову відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.М.Репех

Повний текст рішення підписано 02.12.2015 року

Суддя В.М.Репех