ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р.Справа № 916/3346/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, С.В. Таран

при секретарі судового засідання: Е.М. Вєлковій

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача не зявився, про день, час та місце апеляційного перегляду повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради

на рішення господарського суду Одеської області від 12.10.2015 року

у справі № 916/3346/15

за позовом Одеської міської ради

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 101707,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року Одеська міська рада звернулась до місцевого господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором на резервування (використання) місця розташування обєкту від 05.04.2013р. №169 у розмірі 82622,95 грн., пені 2559,65 грн. та штрафу 16524,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору від 05.04.2013р. №169 щодо плати за місце розташування обєкту, у звязку з чим у останнього утворилась заборгованість на яку нараховано пеню та штраф.

Рішенням господарського суду Одеської області від 12.10.2015р. (суддя Цісельський О.В.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 19.10.2015р., у позові відмовлено, визнано, що договір №169 про резервування (використання) місця розташування обєкту від 05.04.2013р., укладений між сторонами є удаваним правочином, тому відповідно до вимог закону до нього слід застосовувати приписи законодавства, що регулюють відносини оренди землі. Оскільки зазначений договір не пройшов державної реєстрації, то він вважається не вчиненим, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Не погодившись з рішенням суду, позивач 27.10.2015р. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

05.04.2013р. між Одеською міською радою (Власник) в особі в.о. начальника Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради та ФОП ОСОБА_2 (Місцевикористовувач) укладено договір №169 на резервування (використання) місця розташування об'єкту, згідно умов якого Власник надав, а Місцевикористовувач прийняв у строкове платне користування місце розташування об'єкту, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 123 для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень клініко-діагностичної лабораторії. Обєкт розташований на земельній ділянці загальною площею 1114 кв.м. На земельній ділянці знаходяться нежитлові приміщення.

Відповідно до п. 2.1 договору дія останнього починається з моменту прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду і закінчується у момент державної реєстрації договору оренди земельної ділянки відповідно до законодавства України, але не пізніше ніж через 12 місяців з дня укладання договору резервування (використання) місця розташування об'єкту.

Пунктами 3.1., 3.2., 3.4. договору встановлено, що плата за місце розташування об'єкту вноситься Місцевикористовучем виключно у грошовій формі. Плата за цим договором нараховується у розмірі 5-ти відсотків від розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 102213,95 грн. на рік. Плата вноситься Місцевикористувачем рівними частками щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного місяця на рахунок Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області. Плата за резервування (використання) місця розташування обєкту підлягає індексації згідно із щорічною індексацією нормативної грошової оцінки землі.

За змістом п.п. 3.6., 3.7 договору у разі не внесення плати за резервування (використання) місця розташування обєкту у строки визначені цим договором нараховується пеня на суму боргу із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення боргу. При затримці плати за договором на резервування (використання) місця розташування обєкту до 30 календарних днів, нараховується штраф у розмірі 10 відсотків суми непогашеного боргу, більше 30 календарних днів у розмірі 20 відсотків непогашеного боргу.

Згідно з п.п. 7.1., 7.1.2., 7.1.4. договору Власник має право, зокрема, вимагати своєчасного внесення плати, оплати штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання умов договору.

За умовами п. 7.4., 7.4.1. договору Місцевикористовувач зобовязаний здійснювати належним чином плату за резервування (використання) місця розташування обєкту, передбаченому п. 3.2. цього договору.

У відповідності до п. 9.1. договору за невиконання або неналежне виконання договори сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Пунктом 10.1. договору визначено, що останній набирає чинності з моменту, визначеного у п. 2.1 договору та реєстрації в Одеському міському управлінні земельних ресурсів Одеської міської ради.

Договір зареєстрований в Одеському міському управлінні земельних ресурсів Одеської міської ради того ж дня (05.04.2013р.) за №169 (а.с. 15-18).

За актом прийому-передачі від 05.04.2013р. ФОП ОСОБА_2 прийняв в строкове платне користування місце розташування обєкту, який знаходиться на земельній ділянці площею 1114 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 123 (а.с. 20).

Рішенням Одеської міської ради від 16.04.2013р. №3423-VI надано дозвіл ФОП ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 0,1114 га за адресою м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 123 для експлуатації і обслуговування нежитлових приміщень клініко-діагностичної лабораторії; зобовязано ФОП ОСОБА_2 після формування земельної ділянки надати до виконкому Одеської міської ради щодо забезпечення реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин розроблений та погоджений у встановленому законом порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; зареєстровано право комунальної власності територіальної громади на земельну ділянку; у разі невиконання п. 2 цього рішення Одеська міська рада має право в односторонньому порядку скасувати це рішення без відшкодування замовнику витрат, повязаних з розробкою землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки (а.с. 25).

Як вбачається з матеріалів справи 13.02.2014р. та 16.05.2014р. Одеська міська рада зверталась до ФОП ОСОБА_2 із претензіями вих. №01-13/1066, № 01-13/3749 щодо сплати заборгованості за договором від 05.04.2013р. №169 на резервування (використання) місця розташування об'єкту, яка станом на 30.04.2014р. становить 82622,95 грн. та на яку нараховано пеню у розмірі - 2559,65 грн. і штраф у розмірі - 16524,52 грн. (а.с. 21, 26), котрі залишені поза увагою ФОП ОСОБА_2, що і стало підставою для звернення Одеської міської ради до місцевого господарського суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що приписами Закону України «Про оренду землі», Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України не передбачена можливість укладання договору на резервування (використання) місця розташування обєкта з метою отримання землі у користування. Крім того, господарський суд Одеської області дійшов висновку, що договір на резервування (використання) місця від 05.04.2013р. №169 розташування об'єкту є удаваним та неукладеним, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Звертаючись з апеляційною скаргою, Одеська міська рада зазначила, що під час прийняття оскарженого рішення судом було порушено норми ст. ст. 6, 13 Конституції України, ч. 5 ст. 60, ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо компетенції місцевих рад при вирішенні питань регулювання земельних відносин, норми Цивільного та Господарського кодексів України стосовно свободи сторін укладати договори, які відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Судом першої інстанції не прийнято до уваги рішення Одеської міської ради від 19.10.2011р. №1396-VI «Про врегулювання земельних відносин та організації землеустрою у місті Одесі», яким затверджено Положення з регулювання земельних відносин та організації землеустрою у місті Одесі, пунктом 7 якого встановлено, що на період виготовлення документації із землеустрою та реєстрації відповідного права власності (користування) земельною ділянкою зацікавлена особа укладає договір на резервування (використання) місця розташування обєкту між субєктом господарювання, зацікавленим у набутті права на земельну ділянку та Одеською міською радою в особі начальника Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради після отримання висновку управління архітектури та містобудування Одеської міської ради про можливість передачі земельної ділянки.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на слідуюче.

Рішенням Одеської міської ради від 08.07.2011р. №846-VI «Про затвердження Типового договору на резервування (використання) місця розташування обєкту» (чинним на момент укладення договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту від 05.04.2013р. №169) затверджено типовий договір резервування (використання) місця розташування обєкту; уповноважено Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради на укладання договорів резервування (використання) місця розташування обєкту; доручено Одеському міському управлінню земельних ресурсів Одеської міської ради укладати договори на резервування (використання) місця розташування обєкту на підставі документів, необхідних для підготовки проекту рішення Одеської міської ради про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою; доручено Одеському міському управлінню земельних ресурсів Одеської міської ради довести до відома субєктів, яким надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду або технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою про прийняття цього рішення; зобовязано Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради здійснювати розрахунок плати за договором резервування (використання) місця розташування обєкту відповідно до «Технічної документації нормативної грошової оцінки земель міста Одеси», затвердженої рішенням Одеської міської ради від 28.12.2010р. №41-VI у розмірі 5-ти відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 73-78).

Рішенням Одеської міської ради від 19.10.2011р. №1396-VI «Про врегулювання земельних відносин та організації землеустрою у місті Одесі» (чинним на момент укладення договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту від 05.04.2013р. №169) з метою встановлення єдиного механізму набуття та реалізації прав на земельні ділянки та території міста Одеси затверджено Положення з регулювання земельних відносин та організації землеустрою у місті Одесі (далі - Положення) а.с. 79-96.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 1.3. Положення, останнє розроблено відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, Податкового кодексу України, законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про землеустрій», «Про оренду землі», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про оцінку земель», «Про державну експертизу землевпорядної документації», «Про розмежування земель державної та комунальної власності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», «Про Державний земельний кадастр» тощо, постанов Кабінету Міністрів України, рішень Одеської міської ради її виконавчого комітету та розпоряджень міського голови. Метою Положення є створення правових умов щодо забезпечення процесу реалізації прав на землю, спрощення процедури оформлення передачі у власність, надання у користування земельних ділянок громадянам та юридичним особам, організації землеустрою у місті Одесі, забезпечення доступності та гласності процедури реалізації громадянами та юридичними особами своїх прав в області земельних правовідносин, а також упорядкування земельних правовідносин у місті Одесі. Положення регулює процедуру надання, передачі у власність або користування та продажу земельних ділянок юридичним, фізичним особам та громадянам, укладання договорів резервування (використання) місця розташування об'єктів.

Згідно з п.п. 7.1., 7.2., 7.3. Положення резервування (використання) місця розташування об'єкту - строкове, платне користування суб'єктом господарювання місцем розташування об'єкту на період виготовлення документації із землеустрою та реєстрації відповідного права власності (користування) земельною ділянкою. Резервування місця розташування об'єкту здійснюється шляхом укладення договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту між суб'єктом господарювання, зацікавленим у набутті права на земельну ділянку та Одеською міською радою, в особі начальника Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради після отримання висновку управління архітектури та містобудування Одеської міської ради про можливість передачі земельної ділянки. Зацікавлена особа (далі «Місцевикористовувач») звертається до Управління з письмовим клопотанням (заявою) щодо укладення договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту. На підставі заяви «Місцевикористовувача», технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виготовленої на замовлення «Місцевикористовувача» ліцензованою землевпорядною організацією, висновку управління архітектури та містобудування Одеської міської ради щодо можливості передачі земельної ділянки, планових матеріалів відділ земельного кадастру Управління готує договір на резервування (використання) місця розташування об'єкту. Після підписання договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту сторонами він підлягає реєстрації у книзі реєстрації договорів відділом земельного кадастру Управління.

У пункті 4 оглядового листа Вищого господарського суду України від 30.11.2007р. №01-8/918 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з орендою земельних ділянок» визначено, що лише рішення уповноваженого державного виконавчого органу чи органу місцевого самоврядування є підставою набуття фізичними і юридичними особами права користування земельними ділянками, що знаходяться у державній або у комунальній власності. Укладення між позивачем та міською радою договору резервування земельної ділянки та його умови в будь-якому разі не повинні суперечити та не змінюють вимог законодавства щодо порядку надання земельних ділянок в оренду, зокрема, щодо обов'язковості прийняття радою відповідного рішення.

Проаналізувавши вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що договір на резервування (використання) місця розташування (використання) обєкту не є тотожним договору оренди земельної ділянки, договори резервування укладаються з метою впорядкування земельних правовідносин, недопущення безкоштовного використання земельних ділянок та запобігання втрат місцевого бюджету від несплати за землю особами, що використовують її без оформлення у встановленому законом порядку правовстановлюючих документів. Тобто, на підставі договору на резервування (використання) місця розташування об'єкту від 05.04.2013р. №169 між Одеською міської радою та ФОП ОСОБА_2 не виникли орендні правовідносин в порядку передбаченому ст. 124 Земельного кодексу України, а відтак висновок суду першої інстанції стосовно того, що означений договір є удаваним правочином є хибним.

Щодо заявлених позовних вимог, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у т.ч. із договорів.

Статтями 626, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України господарські зобовязання, що виникли на основі договору, існують впродовж його строку.

Зобовязання в свою чергу, згідно з вимогами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктами 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором на резервування (використання) місця розташування обєкту від 05.04.2013р. №169 у розмірі 82622,95 грн., яка виникла за період з квітня 2013р. по березень 2014р. (а.с. 12 зворотній бік).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Облікова ставка Національного банку - один з монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк установлює для суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.

За змістом п. 3.6. договору у разі не внесення плати за резервування (використання) місця розташування обєкту у строки визначені цим договором нараховується пеня на суму боргу із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення боргу (без зазначення за кожен день прострочення).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, у п. 3.6. договору, визначено, що розмір пені обчислюється із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, однак це суперечить приписами чинного законодавства, оскільки розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Крім того, слова «за кожен день прострочення» відсутні, у звязку з чим судова колегія дійшла висновку про відсутність такої умови договору як нарахування пені, а тому вимога про її стягнення в сумі 2559,65 грн. є безпідставною.

За умовами п. 3.7. договору при затримці плати за договором на резервуванням (використання) місця розташування обєкту до 30 календарних днів, нараховується штраф у розмірі 10 відсотків суми непогашеного боргу, більше 30 календарних днів у розмірі 20 відсотків непогашеного боргу.

З урахуванням того, що умовами договору передбачено нарахування штрафу та обчислення його розміру не суперечить чинному законодавству, колегія суддів вважає, що вимога про стягнення з відповідача штрафу у в сумі 16524,59 грн. підлягає задоволенню.

Вищевикладене не було враховано судом першої інстанції, що призвело до прийняття неправильного рішення, яке підлягає скасуванню, позов та апеляційна скарга частковому задоволенню.

Судовий збір згідно з ст. 49 ГПК України відшкодовується позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 99, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 12.10.2015р. у справі №916/3346/15 скасувати, позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Одеської міської ради 82622,95 грн. основного боргу, 16524,59 грн. штрафу, 1982,95 грн. судового збору за позовом та 2181,25 грн. судового збору за апеляційний перегляд.

В іншій частині позову відмовити.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 07.12.2015р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран