ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.11.15р. Справа № 904/9289/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПО ОІЛ ПЛЮС", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № 27/07 від 27.07.2015 року, представник;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСПО ОІЛ ПЛЮС", м. Дніпропетровськ звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ про стягнення заборгованості в розмірі 20000,00 грн., 3% річних в розмірі 252,72 грн., інфляційних в розмірі 222,62 грн., штрафу в розмірі 4464,20 грн.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів №НЕОП-00051 від 22.06.2015 року в частині повного та своєчасного розрахунку.

Відповідач відзив на позов не надав, явку повноважного представника в судове засідання, призначене для розгляду справи, не забезпечив, про дату, час і місце проведення судового засідання відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови).

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

Суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України у відсутність представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 30.11.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, господарський суд, - ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «ЕКСПО ОІЛ ПЛЮС» (далі - Позивач) та ФОП ОСОБА_1 (далі - Відповідач) було укладено Договір поставки нафтопродуктів № НЕОП-00051 від 22.06.2015 р. (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Позивач зобов'язується передати в погоджені строки, а Відповідач прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі, нафтопродукти, іменовані далі за текстом - «Товар», найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на Товар, які оформлюються на кожну окрему партію Товару.

Згідно з п. 1.2. Договору, номенклатура Товару, його кількість, ціна, встановлюються Сторонами за обопільною згодою на основі заявки Відповідача й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/чи в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на Товар, котрі являються специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід'ємну частину Договору.

Відповідно до п.2.1. Договору, постачання Товару підтверджується накладними документами на Товар (видатковими накладними та/або актами приймання передачі), які підписані представниками обох сторін.

Згідно з п. 3.1. Договору, загальна ціна Договору визначається кількістю отриманого та оплаченого Товару Відповідачем протягом всього строку дії Договору. Вартість кожної окремої партії Товару визначається Позивачем в рахунках-фактурах та видаткових накладних.

В п. 3.2. Договору встановлено, що Відповідач зобов'язується оплатити повну вартість (в розмірі 100 %) Товару (в тому числі ПДВ), відображену в рахунках-фактурах, до моменту поставки Товару.

Відповідно до умов вищезазначеного Договору, Позивачем було поставлено Відповідачу наступний Товар - дизельне паливо Євро: на суму 75 982, 50 грн., що підтверджується видатковою накладною № НЕОП-230617 від 23 червня 2015 р.; на суму 79 695, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № НЕОП-030710 від 03 липня 2015 р.; на суму 80 178, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № НЕОП-140737 від 14 липня 2015 р.; на суму 79 212, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № НЕОП-230756 від 23 липня 2015 р.

За умовами Договору Відповідач повинен був на користь Позивача сплатити вартість поставленого товару у сумі 315 067, 50 грн., але, Відповідачем було перераховано лише частина коштів за поставлений товар у сумі 295 067, 50 грн., відповідно до банківських виписок від 23.06.2015 р.; 02.07.2015 р.; 07.07.2015 р.; 13.07.2015 р.; 17.07.2015 р.; 22.07.2015 р.; 31.07.2015 р.; 03.08.2015 р.; 06.08.2015 р.; 18.08.2015 р.; 31.08.2015 р.; 17.09.2015 р.

Доказів погашення заборгованості на момент розгляду справи сторонами не надано.

Стаття 193 ГК України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 ч. 2 ЦК України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (див. постанову Вищого господарського суду України від 28.02.2012 № 5002-8/481-2011)

Стаття 598 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, оскільки господарським судом встановлено, що Відповідачем допущено порушення строків оплати товару, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 20000грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.1. Договору, у випадку невиконання або неналежного виконання обов'язків, передбачених Договором, винна Сторона компенсує іншій стороні понесені збитки в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.2. Договору, у випадку прострочення оплати поставленого Товару Відповідач зобов'язується на вимогу Позивача сплатити йому штраф у розмірі:

-1,5 % від суми неоплаченого Товару при простроченні оплати від одного до десяти календарних днів;

- 3 % від суми неоплаченого Товару при простроченні оплати від одинадцяти до шестидесяти календарних днів;

- 10 % від суми неоплаченого Товару при просроченні оплати від шестидесяти одного

календарного дня.

На підставі п. 4.2. договору позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 252,72грн. за загальний період з 24.06.2015 по 12.10.2015 року, інфляційні в розмірі 222,62 грн. за період з серпня по вересень 2015 року в розмірі 222,62 грн. та штраф в розмірі 4464,20 грн.

Господарський суд вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення 3% річних задовольнити частково з огляду на невірно визначений період прострочення, а відтак 3 % річних, які підлягають стягненню складають 239,16 грн. за загальний період з 25.06.2015 по 12.10.2015 року, в частині стягнення інфляційних та штрафу позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: 20000грн. основного боргу, 239,16 грн. 3% річних, 222,62 грн. інфляційних та 4465,20 грн. штрафу. В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 25, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підириємця ОСОБА_1 (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Тихвінська, б. 63, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПО ОІЛ ПЛЮС» (49000, м. Дніпропетровськ, пров. Біологічний, б. 2-А, оф. 16, ) суму заборгованості 20 000,00 грн., 3% річних - 239,16 грн., інфляційне збільшення суми заборгованості - 222, 62 грн., штраф - 4 464, 20 грн. та судовий збір в розмірі 1217,34грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 04.12.2015 року.

Суддя ОСОБА_3