ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2015 р.Справа № 922/5515/15

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Сальнікової Г.І.
при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (м. Харків) 3-я особа , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Військова частина НОМЕР_1 (м. Харків)
до ЗАТ "Київстар Дж.Ес.Ем" (м. Харків)
про зобов`язання вчинити певні дії
за участю представників сторін:
позивача - Сумцова Н.В. (дов.№ 4456 від 12.10.2015 року);

відповідача - Купрійов Р.А. (дов №22 від26.01.2015 р.);

третьої особи - Черепов К.В. (дов. №225/11/360 від 23.06.2015 року)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить зобов`язати ЗАТ "Київстар Дж.Ес.Ем" демонтувати та вивести обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`зку інв. №КНА106/906, що розміщується та зберігається на території військового містечка № НОМЕР_2 , за адресою м. Харків, вул. Дерев`янко,3.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30 вересня 2015 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 12 жовтня 2015 р. о 12:15.

05.11.2015 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у позові в повному обсязі, посилаючись на те, що укладений договір №106/1 про співробітництво у галузі забезпечення комунікаційного покриття від 01.06.2010, який укладений між військовою частиною НОМЕР_1 та відповідачем, не визнавався недійсним та є чинним на теперішній час на підставі автопролонгації передбаченої п. 6.1.

09.11.2015 року через канцелярію суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 26 листопада 2015 року о 11:30 год.

26.11.2015 року до канцелярії суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 26.11.2015 року представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні 26.11.2015 року представник відповідача проти позовних вимог заперечив.

Представник третьої особи в судовому засіданні 26.11.2015 року підтримав позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.06.2010 року між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Харків (далі - виконавець) та ЗАТ "Київстар Дж.Ес.Ем." правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Київстар Дж.Ес.Ем" (далі - замовник) було укладено договір розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України №КНА-906/КЕВ.

Згідно п. 1.1 договору, виконавець зобов`язується надати послуги з розміщення та зберігання на території військового містечка №175, яке закріплено за виконавцем та розташовано за адресою м. Харків, вул. Дерев янко, 3, обладнання базової станції - ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку (майно) вартістю за актом оцінки на 01.02.2010 року 227 813,53 грн. (додаток №4), відповідно до затвердженої схеми розміщення майна (додаток №3), а замовник зобов`язується оплати цю послугу.

Пунктом 2.2 договору визначено, що виконавець приймає у замовника майно за актом приймання-передачі (додаток №2).

З матеріалів справи вбачається, що вказане майно було передано КЕВ м. Харків згідно двостороннього акту прийому-передачі від 01.06.2010 року та у відповідності до акту інвентаризації майна від 17.05.2010 року.

Відповідно до п. 6.2 договору, строк дії договору з 01.06.2010 року до 30.04.2013 року.

Пунктом 6.7 договору сторонами погоджено, що договір припиняється у разі завершення строку дії договору або у випадку його розірвання.

Відповідно до п. 2.5 договору, у разі припинення цього договору замовник складає, підписує акт приймання-передачі, демонтує та вивозить майно з об`єкту виконавця протягом двох тижнів. Майно вважається переданим замовнику з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Згідно п. 4.1.9 договору, замовник зобов`язаний з моменту припинення дії цього договору демонтувати на об`єкті та вивести майно з території військового містечка протягом двох тижнів.

Спір у справі виник у зв`язку з неправомірною, на думку позивача, відмовою відповідача демонтувати та вивезти обладнання базової станції ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку у зв`язку з закінченням строку дії договору.

Позивач вказує, що відмова відповідача вивезти обладнання з території військової частини НОМЕР_1 стала підставою для звернення до суду із даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Виходячи зі змісту договору розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України №КНА-906/КЕВ від 01.06.2010, за своєю правовою природою він є змішаним договором, який містить елементи як договору надання послуг, так і договору зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з положеннями ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статті 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами було погоджено строк дії договору розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України №КНА-906/КЕВ від 01.06.2010, відповідно до пунктів 6.1 та 6.2 якого цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та погодження Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних Сил України.

Суд зазначає, що у відповідності до приписів ст. 631 Цивільного кодексу України та п. 6.2 з 01.05.2013 року договір розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України №КНА-906/КЕВ від 01.06.2010 припинив свою дію, в зв`язку із закінченням строку дії договору.

Як зазначалось вище, згідно з п. 2.5 договору у разі припинення цього договору замовник складає та підписує акт приймання-передачі, демонтує та вивозить майно з об`єкту виконавця протягом двох тижнів. Майно вважається поверненим замовнику з моменту підписання акту приймання-передачі.

Відтак, наслідком припинення дії договору є виникнення у ЗАТ "Київстар Дж.Ес.Ем" зобов`язання протягом двох тижнів скласти та підписати акт приймання-передачі, демонтувати та вивезти майно з об`єкту виконавця.

КЕВ м. Харків неодноразово звертався до відповідача з пропозицією демонтувати та вивести своє майно, однак всі звернення КЕВ м. Харків були залишені без задоволення.

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що між Військовою частиною НОМЕР_1 (сторона 1) та Закритим акціонерним товариством "Київстар Дж.Ес.Ем" (сторона 2), правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Київстар Дж.Ес.Ем", було укладено договір №106/1 про співробітництво у галузі забезпечення комунікаційного покриття від 01.06.2010 р.

Відповідно до п.1.1 договору №106/1 про співробітництво у галузі забезпечення комунікаційного покриття від 01.06.2010 р., сторони домовились про співробітництво у сфері забезпечення оптимального комунікаційного покриття території, на якій розташовані об`єкти, що підпорядковані стороні 1, мережею стільникового зв`язку стандарту GSM-900 та 1800 оператора ЗАТ "Київстар Дж.Ес.Ем" з перевіркою параметрів зазначеної мережі з метою відстеження територіального розподілу якості покриття.

Відповідно до п.1.3 договору №106/1 про співробітництво у галузі забезпечення комунікаційного покриття від 01.06.2010 р., сторона 1 надає стороні 2 право встановити на майданчику площею 10м2, на території в/ч НОМЕР_1 за адресою м. Харків, вул. Дерев`янко, 3, обладнання контрольної базової станції мережі стільникового зв`язку сторони 2 (надалі RBS) та залізобетонного стовпа для встановлення антенно-фідерних пристроїв (надалі АФП) зазначеної базової станції. Сторона 1 надає стороні 2 можливість прокладення необхідних електроживних та радіотехнічних комунікацій.

Відповідно до п. 6.1 договору №106/1 про співробітництво у галузі забезпечення комунікаційного покриття від 01.06.2010 р., строк дії договору - з дати укладення до 30 квітня 2013 року з можливістю подальшої пролонгації. За 2 місяці до закінчення строку дії договору, сторона, яка бажає припинити його дію або продовжити її з користуванням умов договору, повинна письмово попередити про це іншу сторону. Якщо у вказаний термін зазначене повідомлення не дуло зроблене, договір вважається продовженим на наступний 5-річний термін.

З матеріалів справи вбачається, що будівлі які розташовані на території військового містечка № НОМЕР_2 знаходяться на бухгалтерському обліку та балансі Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків.

Земельна ділянка, на якій розташована військова частина НОМЕР_1 перебуває на обліку КЕВ м. Харків, у відповідності до наказу Міністра оборони України №483 від 22.12.1997 року. Підтвердженням цього є індивідуальна картка земельної ділянки.

Віднесення земельної ділянки до категорії земель оборони, на якій розташоване військове містечко №175 є рішення виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №14/212с від 09.11.1949 року, яким КЕЧ Харківського району (правоприємник КЕВ м. Харків) відведено земельну ділянку у розмірі орієнтовно 7,5 га. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №425с від 14.05.1961 року розмір земельної ділянки було зменшено до 4,82 га.

Відповідно до положень ст. 77 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони», землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Згідно вимог ст. ст. 9, 14 Закону України «Про Збройні Сили України» - земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Відповідно до ст. З Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», військове майно, в тому числі і земельні ділянки, закріплюються за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, воно набуває статусу військового майна, яке повинно використовуватись лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Згідно з вимогами ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть перебувати у комунальній власності, належать, окрім іншого, землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого призначення.

На підставі вищевикладеного, можна прийти до висновку, що військова частина НОМЕР_1 , взагалі не мала право укладати договір співробітництва з Відповідачем, у зв`язку з тим, що військова частина НОМЕР_1 не є балансодержателем будівель військового містечка, а також не є власником, користувачем земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 . Власником земельної ділянки є Держава, в особі Міністерства оборони України, облік здійснюється у Квартирно - експлуатаційному відділі м. Харків.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження виконання договору №106/1 від 01.06.2010 року про співробітництво у галузі забезпечення комунікаційного покриття, таким чином можна зробити висновок, що сторони договору №106/1 від 01.06.2010 року про співробітництво у галузі забезпечення комунікаційного покриття не приступили до його виконання.

Суд зазначає, що договір №106/1 від 01.06.2010 року про співробітництво у галузі забезпечення комунікаційного покриття не підтверджує жодним чином, що предметом договору є теж саме майно, яке було передано КЕВ м. Харків на виконання договору розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України №КНА-906/КЕВ від 01.06.2010. Ці договори жодним чином не співвідносяться.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно ч. 7 ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечуються, що незважаючи на наявні між сторонами перемовини щодо продовження строку дії договору розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України №КНА-906/КЕВ від 01.06.2010, відповідної додаткової угоди або нового договору на дату закінчення строку його дії укладено не було, а відтак, згідно положень договору строк його дії припинився 01.05.2013.

Стаття 948 ЦК України встановлює, що поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Судом встановлено, що майно відповідача знаходиться у позивача без законних підстав та договірних відносин, тому підлягає негайному поверненню відповідачу.

З урахуванням вказаних обставин, господарський суд вважає позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов`язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Київстар" (03110, м. Київ, Червонозоряний проспект, 51, ідентифікаційний код 21673832) демонтувати та вивести обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`зку інв. №КНА106/906, що розміщується та зберігається на території військового містечка №175, за адресою м. Харків, вул. Дерев`янко,3.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київстар" (03110, м. Київ, Червонозоряний проспект, 51, ідентифікаційний код 21673832) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, , р/р 5404 у ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011) судовий збір в сумі 1218,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.12.2015 р.

Суддя Г.І. Сальнікова