РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015Справа №910/27338/15

За позовомДержавного підприємства «Смілянське лісове господарство»
доМіністерства оборони України
простягнення 23 008,13 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Сторчоус О.В.
від відповідача:Дягель І.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Смілянське лісове господарство» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (надалі - «Міністерство») про стягнення 23 008,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про закупівлю товарів за державні кошти №343/3/125 від 23.12.2014 р. позивач поставив товар, а відповідач зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 23 008,13 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.10.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 11.11.2015 р.

10.11.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що фінансові зобов'язання відповідача у розмірі 23 008,13 грн. не були вчасно зареєстровані в органах казначейської служби, а на 2015 рік не заплановано виділення коштів на закупівлю товару з резервного фонду Державного бюджету України.

В судовому засіданні 11.11.2015 р. судом оголошувалась перерва на 02.12.2015 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, вимоги ухвал суду виконав надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2014 р. між Міністерством (замовник) та Підприємством (постачальник) був укладений договір про закупівлю товарів за державні кошти №343/3/125 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується до 25.12.2014 р. поставити замовникові деревину оброблену (02.20.1) 6 лотів, а саме лот 4 лісоматеріали круглі типу «Стойка» 55,04 куб.м в асортименті, кількості та за цінами зазначеними в Специфікації постачання товарів, що додається до договору (додаток 1 до договору), а замовник зобов'язується прийняти і оплатити товар.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що ціна за одиницю товару визначається відповідно до специфікації даного договору. Вартість товару становить 23 008,13 грн. з ПДВ. Оплата товару здійснюється за рахунок коштів, виділених за КПКВ 2101710, КЕКВ 2210, стаття 1127.

За змістом п. 4.1 Договору розрахунки за поставлені та належним чином прийняті товари належної якості та кількості проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення постачальником рахунку-фактури (2 примірники) протягом 20 банківських днів з дати постачання, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства за даним кодом видатків.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 23 008,13 грн., що підтверджується актом приймання-передавання товару від 22.09.2014 р.

28.07.2015 р. позивачем на адресу відповідача у справі направлений рахунок-фактуру №СФ00-00003 від 09.12.2014 р. на оплату поставленого на виконання умов Договору товару.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі суму 23 008,13 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (актом приймання-передавання товару від 22.09.2014 р.) підтверджується передача відповідачу товару згідно Договору на суму 23 008,13 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Пунктом 5.11 Договору сторонами погоджено застосувати вимоги, передбачені ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України на відносини між сторонами, які виникли до моменту укладення цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 4.1 Договору розрахунки за поставлені та належним чином прийняті товари належної якості та кількості проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення постачальником рахунку-фактури (2 примірники) протягом 20 банківських днів з дати постачання, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства за даним кодом видатків.

28.07.2015 р. позивачем на адресу відповідача у справі направлений рахунок-фактуру №СФ00-00003 від 09.12.2014 р. на оплату поставленого на виконання умов Договору товару.

За таких обставин, враховуючи умови Договору суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за поставлений товар становить 23 008,13 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Умова Договору, викладена у п. 4.1, відповідно до якої відповідач здійснює оплату за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України та за умови наявності відповідних видатків державного бюджету, не є визначеним строком здійснення оплати з огляду на таке.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, умова укладеного між сторонами договору, відповідно до якої відповідач здійснює оплату за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України та за умови наявності відповідних видатків державного бюджету, не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.

Крім того, згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар. Відповідачем вказана заборгованість визнана.

Таким чином, обставини, про які зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, так само як і факт відсутності бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов'язань щодо оплати поставленої та прийнятої продукції, оскільки такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємства про стягнення з Міністерства заборгованості у розмірі 23 008,13 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Смілянське лісове господарство» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України , м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код 00034022) на користь Державного підприємства «Смілянське лісове господарство» (20724, Черкаська обл., Смілянський р-н, с. Будки, вул. Леніна, 1; ідентифікаційний код 00993403) заборгованість у розмірі 23 008 (двадцять три тисячі вісім) грн. 13 коп. та судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 73 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.12.2015 р.

Суддя В.П. Босий