КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа№ 911/3746/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Рябець Л.В. - представник

від відповідача: Кузик Т.С. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСЕР"

на рішення Господарського суду Київської області

від 01.10.2015р.

у справі № 911/3746/15 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик МТС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСЕР"

про стягнення 103 214, 60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.10.2015р. у справі № 911/3746/15 позовні вимоги задоволено повністю. На підставі рішення суду з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик МТС" 12 585 грн. 34 коп. пені, 629 грн. 27 коп. 3% річних, 16 035 грн. 60 коп. штрафу, 2 064 грн. 29 коп. судового збору. Припинено провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 75 000 грн. 00 коп.

Рішенням суду з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" стягнуто в доход Державного бюджету України 20 грн. 71 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з»ясування обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції проігноровано ту обставину, що факт надання послуг за спірним договором належним чином не підтверджується відповідними матеріалами справи, оскільки жоден документ, який наданий позивачем в якості доказу на підтвердження належного виконання ним договору про надання послуг транспортного експедирування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №Е-11/06/15-01 від 11.06.2015р., не підписано та не скріплено печаткою ТОВ «РОСЕР».

Крім того, апелянт зазначає, що акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №4717 від 19.06.2015р., реєстр ТТН не підписано представником ТОВ «РОСЕР», не скріплено печаткою підприємства, що на думку апелянта є підтвердженням невиконання позивачем належним чином умов договору, що і призвело до оплати наданих послуг у більш триваючі строки.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що позивачем не надано доказів направлення відповідачу відповідних документів, які зазначені в п. 2.4 договору, а оплата відповідачем повинна була бути здійснена лише після їх отримання протягом 5 (п'яти) робочих днів, що, на думку апелянта свідчить про передчасний висновок місцевого суду щодо стягнення з ТОВ «РОСЕР» відповідних штрафних санкцій, оскільки неможливо встановити саме з якого часу ймовірно відбулось порушення п. 4.7 спірного договору та чи відбулося таке порушення взагалі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

11.06.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Росер" (замовник за умовами договору) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Логістик МТС" (виконавець за умовами договору) було укладено договір №Е-11/06/15-01 про надання послуг транспортного експедирування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 1.1 укладеного договору виконавець зобов'язався організувати та виконати доставку автомобільним транспортом ввірений йому замовником вантаж (відповідно із транспортною накладною) до пункту призначення у встановлений договором чи замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник зобов'язується сплатити за організацію та перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із п. 2.4. договору плата за перевезення вантажу здійснюється після його фактичного виконання, протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати підписання кожного акту передачі-приймання наданих послуг. Датою підписання акту, є дата, що зазначена в акті передачі-приймання наданих послуг.

Разом із Актом передачі-приймання наданих послуг та податковими накладними виконавець зобов'язаний направити на адресу замовника документи, що підтверджують виконання перевезення, а саме оригінали товарно-транспортних накладних (далі - ТТН) з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем та реєстр таких ТТН для підписання замовником разом. При відсутності зауважень з приводу організації перевезення вантажів за договором, замовник підписує акт передачі - прийняття наданих послуг, реєстр ТТН та екземпляри виконавця протягом 3 робочих днів з дати отримання направляє на адресу останнього, зазначену у договорі.

У разі наявності претензій з перевезення вантажу, замовник протягом 2 (двох) робочих днів з дати отримання акту передачі-прийняття наданих послуг, зобов'язаний направити мотивовану відмову від підписання акту. У разі відсутності такої письмової відмови та/або не направлення на адресу виконавця підписаних вактів та реєстрів ТТН - у виконавця є всі законні підстави вважати, що послуги надані у повному обсязі та без жодних зауважень та підлягають оплаті замовником протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати отримання вказаного у даному пункті пакету документів.

Строк дії договору згідно п. 6.1 встановлено з моменту його підписання сторонами та до 31.12.2015 року, але у будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (ч. 1 ст. 929 ЦК України), що кореспондується з приписами статті 909 ЦК України та спеціальної норми права зазначеної у статті 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Договір транспортного експедирування є самостійним видом цивільно-правових договорів про надання послуг. Тому до відносин сторін за цим договором можуть застосовуватись загальні положення про договори про надання послуг (гл. 63 ЦК України), якщо це не суперечить суті зобов'язання (ч. 2 ст. 901 ЦК України).

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Судом прийнято до уваги що учасниками судового процесу є суб'єкти господарювання в розумінні ст. 55 ГПК України, тому до спірних відносин сторін слід застосувати також приписи статті 316 ГК України

Відповідно до умов укладеного договору позивач здійснив належним чином організацію перевезення вантажу відповідача, а саме перевезення с/г культур, що підтверджується відповідними товаротранспортними накладними, а саме:

- №1 від 12.06.2015р. (вантаж - жито 31,280 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 625км, тариф - 670,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 20 957,60 грн.);

- №13 від 13.06.2015р. (вантаж - жито 28,941 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 385км, тариф - 430,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 12 444,63 грн.);

- №12 від 13.06.2015р. (вантаж - жито 25,020 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 385км, тариф - 430,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 10 758,60 грн.);

- №9 від 13.06.2015р. (вантаж - жито 29,620 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 385км, тариф - 430,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 12 736,60 грн.);

- №10 від 13.06.2015р. (вантаж - жито 23,640 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 385км, тариф - 430,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 10 165,20 грн.);

- №4 від 12.06.2015р. (вантаж - жито 34,580 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 625км, тариф - 670,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 23 168,60 грн.);

- №15 від 13.06.2015р. (вантаж - жито 29,220 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 385км, тариф - 430,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 12 564,60 грн.);

- №11 від 13.06.2015р. (вантаж - жито 31,200 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 385км, тариф - 430,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 13 416,00 грн.);

- №2 від 12.06.2015р. (вантаж - жито 27,280 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 160км, тариф - 200,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 5 456,00 грн.);

- №3 від 12.06.2015р. (вантаж - жито 28,760 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 160км, тариф - 200,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 5 748,00 грн.);

- №8 від 12.06.2015р. (вантаж - жито 33,560 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 160км, тариф - 200,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 6 712,00 грн.);

- №5 від 12.06.2015р. (вантаж - жито 34,720 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 160км, тариф - 200,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 6 944,00 грн.);

- №7 від 12.06.2015р. (вантаж - жито 34,260 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 160км, тариф - 200,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 6 844,00 грн.);

- №6 від 12.06.2015р. (вантаж - жито 28,120 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 160км, тариф - 200,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 5 614,00 грн.);

- №21 від 15.06.2015р. (вантаж - пшениця 30,480 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження -310 км, тариф - 330,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 10 058,40 грн.);

- №20 від 15.06.2015р. (вантаж - пшениця 3 клас 28,520тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження -310 км, тариф - 330,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 9 411,60 грн.);

- №18 від 15.06.2015р. (вантаж - пшениця 3 клас 36,940тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження -310 км, тариф - 330,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 12 190,20 грн.);

- №19 від 15.06.2015р. (вантаж - пшениця 3 клас 30,620тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження -310 км, тариф - 330,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 10 104,60 грн.);

- №16 від 15.06.2015р. (вантаж - пшениця 3 клас 36,480тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження -310 км, тариф - 330,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 12 038,40 грн.);

- №17 від 15.06.2015р. (вантаж - пшениця 3 клас 35,600тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження -310 км, тариф - 330,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 11 748,00 грн.);

- №14 від 15.06.2015р. (вантаж - пшениця 3 клас 30,300тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження -310 км, тариф - 330,00грн./км. Вартість перевезення з ПДВ - 9 999,00 грн.).

19.06.2015р. позивачем було складено Акт здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) № 4717 до Договору на загальну суму 229 080,03 грн. та виставлено відповідачу рахунок на оплату №1261 від 19.06.2015р. який був оплачений Відповідачем частково, а саме:

- 20.07.2015р. на суму 100 000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку АБ «Південний» за 20.07.2015р., згідно якої відповідач сплатив 100 000,00грн., призначення платежу - оплата рахунку №1261 від 19.06.2015р.

- 24.07.2015р. на суму 54 080,23 грн., що підтверджується виписка по рахунку у АБ «Південний» за 24.07.2015р., згідно якої відповідач сплатив загальну суму 54 080,23 грн., призначення платежу - оплата рахунку №1261 від 19.06.2015р.

Таким чином, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 75 000,00 грн.

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач свої зобов"язання за договором виконав повністю, а саме здійснив організацію доставки вантажу відповідача у повному обсязі та належним чином, однак відповідач оплати послуги відповідача частково, що змусило позивача звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи, після подання позивачем до місцевого господарського суду позову, відповідач 21.08.2015р. оплатив повністю заборгованість у розмірі 75 000, 00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 60).

Відповідно до пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що станом на день розгляду справи відповідач сплатив заборгованість за послуги перевезення, колегія вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку щодо припинення провадження у справі щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 75 000, 00 грн. на підставі пункту 1-1 статті 80 ГПК України в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов'язання з оплати наданих послуг за договором, позовні вимоги про стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 629,27 грн. 3% річних, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору, є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання з оплати наданих послуг нараховані 12 585,34 грн. пені та 16 035,60 грн. штрафу, які він просить стягнути з відповідача.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч.1 ст. 216, ч.1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Згідно п. 4.7. договору за порушення термінів оплати замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, від вартості несвоєчасно виконаного зобов'язання, а у випадку непогашення заборгованості протягом більш як 15 календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості, замовник зобов'язаний додатково, крім пені, сплатити на користь виконавця штраф в розмірі 7% від суми заборгованості.

На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 12 585,34 грн. та штрафу в розмірі 16 035,60 грн., які нараховані позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати послуг за вказаним договором, є обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо ненадання послуг перевезення вантажів, відповідно до умов договору, оскільки акт здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) від 19.06.2015р. №4717 до договору на загальну суму 229 080,03 грн. та реєстр ТТН до акту здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) від 19.06.2015р. №4717, який міститься в матеріалах справи не підписаний та не скріплений печаткою з боку відповідача, оскільки вони спростовуються діями відповідача, а саме повною сплатою основної суми боргу.

Апелянтом не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи викладені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого суду.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Київської області у даній справі є обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, а отже підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСЕР" на рішення Господарського суду Київської області від 01.10.2015р. у справі № 911/3746/15 залишити без змін.

Рішення Господарського суду Київської області від 01.10.2015р. у справі № 911/3746/15 залишити без задоволення.

Матеріали справи № 911/3746/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська