КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа№ 910/27741/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

секретар Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

від третьої особи: Скрипка М.Д. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик"

на рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2015 року

у справі № 910/27741/14 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд державного майна України

про визнання угоди про припинення дії договору найму №ДО96/Б-2010 від 07.12.2011 року недійсною

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання угоди про припинення дії договору найму №ДО96/Б-2010 від 07.12.2011 року недійсною.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.11.2010 між сторонами був укладений договір найму №ДО-96/Б-2010, відповідно до якого відповідачу передано у користування площадку зі сторони АДРЕСА_2 строком з 02.11.2010 по 01.11.2011. В подальшому 07.12.2011 р. між сторонами укладено угоду про припинення дії договору найму №ДО-96/Б-2010. Даною угодою окрім досягнення згоди щодо припинення дії договору найму (п. 1) визначено інші умови: щодо продажу права користування земельною ділянкою (п. 3), щодо надання допомоги в переоформленні права її користування (п. 4) та сплату витрат в розмірі 752000,00 грн. (п. 6), які суперечать вимогам чинного законодавства України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.04.2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсною угоду про припинення дії договору найму №ДО-96/Б-2010 від 07.12.2011, укладену між Публічним акціонерним товариством "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 в частині пунктів 2, 3 та 5.В іншій частині в позові відмовлено повністю. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" (м. Київ, пр. Перемоги, 49/2, ) 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням господарського суду міста Києва, Публічне акціонерне товариство "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2015 року у справі №910/27741/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. При цьому, скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не враховано положень ст.ст. 12, 17 Земельного кодексу України, відповідно до яких виключно до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності; стаття 92 Земельного кодексу України містить вичерпний перелік суб'єктів, які можуть набувати право постійного користування земельною ділянкою, відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 не відноситься. Судом першої інстанції порушено ст.228 ЦК України, відповідно до якої, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, частиною 2 вищевказаної статті передбачено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до п. 11.15.7 Статуту, правління товариства приймає рішення, за наявності дозволу Фонду державного майна України, про вчинення правочинів з питань розпорядження (відчуження) та використання майна Товариства. Відповідно до Закону України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», Відкрите акціонерне товариство «Більшовик», місцезнаходження: 03680, м. Київ, пр. Перемоги, 49/2 включено до переліку об'єктів які не можуть бути приватизовані. Судом першої інстанції не встановлено повноважень ОСОБА_2, який не мав права (спеціальної правосуб'єктності) підписувати угоду щодо продажу права постійного користування земельною ділянкою без відповідного погодження Фондом державного майна України. Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушено положення ст. 207 ГК України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної, правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Як стверджує позивач, укладаючи угоду, сторони завідомо знали про її невідповідність чинному законодавству, а саме ст. ст. 12 17, 92 ЗК України, вчинили її з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави (ПАТ «НВП «Більшовик» є господарським товариством державна частка статутного фонду якого становить 100%), що призвело до порушення публічного порядку, оскільки сторони завідомо знали про неможливість та незаконність продажу права постійного користування земельною ділянкою, неможливість оформлення вказаного права для ФОП ОСОБА_5 та відсутністю спеціального права (спеціальної правосубєктності) голови правління - генерального директора ОСОБА_2 щодо продажу права постійного користування земельною ділянкою (п.п. 2.7., 11.19.4, 11.15.7 Статуту ПАТ «НВП «Більшовик» та п. 13. Положення «Про порядок розгляду питань щодо розпорядження та використання майна ПАТ «НВП «Більшовик»). На думку скаржника угода про припинення договору найму №ДО-96/Б-2010 від 07.12.2011 року є нікчемною в силу закону.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Буравльов С.І., судді Шапран В.В., Андрієнко В.В..) від 29.05.2015 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" прийнято до провадження, призначено розгляд справи.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015р. у справі № 910/27741/14 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/27741/14 передано на розгляд колегії суддів, у складі: Іоннікової І.А., Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) від 01.10.2015 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 18.11.2015р.

18.11.2015р. розгляд справи не відбувався, у зв'язку з перебування головуючої судді Іоннікової І.А. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) від 23.11.2015 р. призначено розгляд справи на 01.12.2015р.

В судове засідання апеляційної інстанції представник позивача не з'явився.

Оскільки явка представників сторін, третьої особи у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін, третьої особи про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представника позивача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача відмовився від позиції, яка викладена у відзиві на апеляційну скаргу, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2015 року у справі №910/27741/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. У відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях, відповідач зокрема зазначав, що між позивачем та відповідачем відсутній спір, оскільки за ініціативою відповідача рішенням господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. розірвано угоду про припинення дії від 07.12.2011 р., розірвання угоди припиняло будь-які зобов'язання учасників вищезгаданої угоди, фактично розірвання угоди відновлювало дію договору найму №ДО-96/Б-2010.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні апеляційної інстанції представник третьої особи підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2015 року у справі №910/27741/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

02.11.2010 р. між Публічним акціонерним товариством "Науково-виробниче підприємство "Більшовик", як наймодавцем, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, як наймачем, було укладено договір найму №ДО-96/Б-2010 (далі - договір), відповідно до п. 1 якого наймодавець передає, а наймач приймає у тимчасове платне користування об'єкт найму: площадку зі сторони АДРЕСА_2, загальною площею 102 кв.м.

Згідно з ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 4.1. договору, договір укладений на строк з 02.11.2010 р. по 01.11.2011 р. і вступає в силу з моменту підписання сторонами.

07.12.2011 р. між сторонами укладено угоду про припинення дії договору найму № ДО-96/Б-2010 про наступне:

1. ПАТ "НВП "Більшовик" та ФОП ОСОБА_5 дійшли згоди про припинення дії договору найму №ДО-96/Б-2010, який був укладений між сторонами 02.11.2010, об'єктом найму якого була земельна площадка, площею 102 кв. м. для розміщення автомобільної мийки. Припинення договору відбувається з 01.11.2011 р.

2. ПАТ "НВП "Більшовик" та ФОП ОСОБА_5 підтверджують, що повернення земельної площадки після припинення дії договору найму №ДО-96/Б-2010 можливо тільки з збудованою автомобільною мийкою.

ФОП ОСОБА_5 дає згоду на передачу у власність ПАТ "НВП "Більшовик" автомийки за умови компенсації витрат ФОП ОСОБА_5 у сумі 752000,00 грн.

ПАТ "НВП "Більшовик" не має можливості сплатити дану суму компенсації, а тому погоджується з тим, що замість повернення земельної площадки, площею 102 кв. м., ФОП ОСОБА_5 викупить у ПАТ "НВП "Більшовик" право користуватися даною земельною ділянкою за ціною 250000,00 грн. з розстрочкою платежів на 5 років.

3. ПАТ "НВП "Більшовик" продає, а ФОП ОСОБА_5 купує право користування земельною ділянкою, площею 102 кв. м., на якій розташована мийка по АДРЕСА_2, на території ПАТ "НВП "Більшовик". Продаж права користування земельною ділянкою здійснюється за ціною 250000,00 грн., оплата за право користування земельною ділянкою здійснюється щомісячно у розмірі 5000 грн. протягом 5 років, починаючи з 01.11.2011, на підставі рахунків, які виставляються ПАТ "НВП "Більшовик" на початку кожного місяця.

4. ПАТ "НВП "Більшовик" бере на себе обов'язок надати допомогу ФОП ОСОБА_5 у переоформленні права користування земельною ділянкою, загальною площею 102 кв. м. по АДРЕСА_2.

5. В разі прострочення платежів протягом 1 місяця ФОП ОСОБА_5 сплачує штраф у розмірі 5000,00 грн. В разі прострочення платежів протягом 3 місяців угода про припинення договору найму підлягає односторонньому розірванню з боку ПАТ "НВП "Більшовик" з наслідком втрати ФОП ОСОБА_5 права на мийку.

6. У випадку невиконання ПАТ "НВП "Більшовик" обов'язку, передбаченого пунктом 4 даної угоди ПАТ "НВП "Більшовик" сплачує на користь ФОП ОСОБА_5 витрати останнього у сумі 752000,00 грн.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як зазначалося вище відповідно до пункту 1 Угоди ПАТ «НВП «Більшовик» та ФОП ОСОБА_5 дійшли згоди про припинення дії договору найму №ДО 96/Б- 2010, який був укладений між сторонами 02.11.2010 року, об'єктом найму якого була земельна площадка, площею 102 кв.м. для розміщення автомобільної мийки. Припинення договору відбувається з 01.11.2011 р.

При цьому, порядок повернення об'єкту із найму було погоджено ПАТ «НВП «Більшовик» та ФОП ОСОБА_5 в розділі 8 договору найму. Так, згідно з пунктом 8.2. договору найму сторони домовились, що ФОП ОСОБА_5 зобов'язаний звільнити об'єкт та передати його ПАТ «НВП «Більшовик» по акту в стані, в якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі; згідно з пунктом 8.3. - що при передачі об'єкта складається акт передачі, який підписується членами двосторонньої комісії не пізніше 5-ти днів з моменту закінчення дії договору; а згідно з пунктом 8.4. - що здійснені ФОП ОСОБА_5 за згодою ПАТ «НВП «Більшовик» невіддільні від об'єкту покращення є власністю ПАТ «НВП «Більшовик».

У відповідності до частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі закінчення строку дії договору оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймадавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки розмірі подвійної плата за користування річчю за час прострочення.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За таких обставин, чинність Договору найму припинено 01.11.2011 відповідно до пункту 4.1.дДоговору найму внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, про що йдеться в пункті 1 угоди. Однак, станом на сьогоднішній день ФОП ОСОБА_5 не звільнив об'єкт та продовжує ним користуватись.

З припиненням договору найму ФОП ОСОБА_5 втратив статус орендаря, а тому в нього виник обов'язок звільнити об'єкт та передати його ПАТ «НВП «Більшовик» по акту в стані, який було обумовлено в договорі.

Разом з цим, відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 7 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Земельна ділянка для будівництва автомийки на земельній площадці зі сторони АДРЕСА_2, у встановленому законодавством порядку не відводилася.

А відтак поверненню з незаконного користування ФОП ОСОБА_5 на користь ПАТ «НВП «Більшовик» підлягає площадка зі сторони АДРЕСА_2 шляхом приведення ФОП ОСОБА_5 об'єкту до попереднього стану, зокрема, знесення самочинно збудованої споруди - автомобільної мийки за рахунок ОСОБА_5 (за договором найму об'єкт являв собою площадку зі сторони АДРЕСА_2).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що укладена 07.12.2011 угода, в якій пунктом 1 сторони дійшли згоди припинити дію договору з 01.11.2011 (строк на який був укладений договір найму), в цій частині підлягає визнанню недійсною.

Згідно з частиною 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до п. 6.23 Положення про порядок розгляду питань щодо розпорядження та використання майна ПАТ "НВП "Більшовик", затвердженого наказом Фонду державного майна України № 1654 від 10.11.2010, укладання договорів оренди (суборенди) земельних ділянок необхідно погоджувати з органом управління корпоративними правами держави.

При цьому, уповноваженим органом управління корпоративними правами держави у розмірі 100% у статутному капіталі ПАТ "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" є Фонд державного майна України.

Пунктом 11.19.4 статуту ПАТ "НВП "Більшовик" встановлено, що голова правління товариства має право вести переговори та вчиняти правочини (угоди, договори, контракти) від імені товариства в межах, що визначені рішенням Вищого органу товариства, наглядовою радою та цим статутом.

При цьому, функції вищого органу ПАТ "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" виконує Фонд державного майна України, як єдиний акціонер такого товариства.

Відповідно до п. 11.15.7 статуту ПАТ "НВП "Більшовик", правління товариства приймає рішення, за наявності дозволу Фонду державного майна України, про вчинення правочинів з питань розпорядження (відчуження) та використання майна Товариства в межах, визначених цим статутом.

Проте, угода не була погоджена з Фондом державного майна України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що угоду підписано головою правління ПАТ "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" ОСОБА_2 з перевищенням повноважень, встановлених вищенаведеними нормами статуту ПАТ "НВП "Більшовик" та пунктом 6.23. Положення про порядок розгляду питань щодо розпорядження та використання майна ПАТ "НВП "Більшовик", затвердженого наказом Фонду державного майна України.

Пунктом 2 угоди сторонами визначено, що повернення земельної ділянки можливе лише з забудовою на ній автомобільної мийки, яку відповідач погоджується передати за умови компенсації її вартості позивачем. Разом з цим, зазначено про неможливість позивачем її сплати та про погодження останнього щодо передачі відповідачу за це право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ст. 181 Цивільного кодексу України).

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 3 п. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України).

Виходячи зі змісту частин першої, другої статті 331 Цивільного кодексу України, частини першої статті 182 Цивільного кодексу України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 (зі змінами і доповненнями, що діяли станом на момент укладення спірної угоди), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України, розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування відноситься до повноважень Київської міської ради.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст.ст. 92, 93 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди (ст. 95 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач набув право власності або право користування (в тому числі на умовах оренди) земельною ділянкою площею 102 кв. м. за адресою АДРЕСА_2, яке у встановленому законодавством порядку зареєстровано.

Умовами п. 3 угоди сторонами досягнуто згоди щодо продажу права користування земельною ділянкою, ціну продажу та порядок здійснення оплати за нього.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Згідно зі ст. 658 Цивільного кодексу України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Враховуючи те, що позивач у відповідності до чинного законодавства не наділений правом продажу права користування земельною ділянкою, пункти 2 та 3 угоди суперечать нормам законодавства України та підлягають визнанню недійсними.

Крім цього, ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України містить вичерпний перелік суб'єктів, які можуть набувати право постійного користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності, до якого фізична особа-підприємець не відноситься.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, пункт 5 угоди є похідним від п. 3 (передбачає відповідальність за прострочення платежів, що визначені у п. 3), а отже також підлягає визнанню недійсним.

Колегією суддів встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. у справі №910/14945/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" про розірвання угоди про припинення дії договору найму №ДО-96/Б-2010 від 07.11.2011, у зв'язку з неналежним виконанням ПАТ "НВП "Більшовик" вимог п. 3 та п. 4 цієї угоди, розірвано угоду про припинення дії договору найму №ДО-96/Б-2010 від 07.11.2011 р.

Постановою Київського апеляційного господарського суду №910/14945/14 від 20.01.2015 рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2014 у справі № 910/14945/14 скасовано та прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

При цьому у вищевказаній постанові зазначено, що сторони пунктом 4 угоди не дійшли згоди щодо конкретних дій ПАТ "НВП "Більшовик" з надання відповідної допомоги ФОП ОСОБА_5, а тому Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що угода про припинення дії договору найму №ДО-96/Б-2010 в цій частині є неукладеною.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч. 4 п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

З огляду на те, що судом апеляційної інстанції встановлено, що п. 4 угоди є неукладеним, угода в цій частині не підлягає визнанню недійсною.

Оскільки п. 6 угоди є похідним від п. 4 даної угоди (передбачає зобов'язання за невиконання п. 4) він також є неукладеним та не підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до п. 2.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", за загальним правилом статті 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання частково недійсною угоди про припинення дії договору найму №ДО-96/Б-2010 від 07.12.2011, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання недійсною угоди про припинення дії договору найму №ДО-96/Б-2010 від 07.12.2011 в частині пунктів 1, 2, 3 та 5. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду першої інстанції підлягає зміні.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, апеляційної скарги розподіляються у відповідності до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2015 року у справі №910/27741/14 змінити, доповнивши пункт 2 резолютивної частини рішення з посиланням на пункт 1 угоди про припинення дії договору найму №ДО-96/Б-2010 від 07.12.2011, укладену між Публічним акціонерним товариством "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" (м. Київ, пр. Перемоги, 49/2, ) 304 (триста чотири) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/27741/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко