КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа№ 910/18474/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Сухового В.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.09.2015

у справі № 910/18474/15 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦИТ»,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія»,

про стягнення 729 573,16 грн,

за участю представників:

від позивача: Рибальченко Д.М. - представник (довіреність №ББУ/СА74/СЛ/15 від 20.04.2015);

від відповідача: Вага Ю.В. - представник (довіреність б/н від 16.11.2015),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦИТ» (надалі - ТОВ «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦИТ», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» (надалі - ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія», відповідач) про стягнення 729 573,16 грн заборгованості за неналежне виконання грошових зобов'язань за договором від 25.11.2011 №1587/5-11.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 у справі №910/18474/15 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» 729 573,16 грн боргу та 14 591,46 грн судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 у справі № 910/18474/15 скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 заявнику поновлено строк для подання апеляційної скарги, скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 у справі №910/18474/15 прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 30.11.2015.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник відповідача доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав повністю, оскаржуване рішення просив скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду законним та мотивованим, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити оскаржуване рішення без змін.

30.11.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25.11.2011 між Державним підприємством «Свердловантрацит» (в тексті договору - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазвидобувна компанія» (в тексті договору - замовник) було укладено договір №1587/15-11, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надати замовнику послуги по організації і забезпеченню спуску (виїзду) працівників, матеріалів і обладнання замовника по допоміжному стовбуру пласта L6h-2 ОП «Шахта «Должанская-Капитальная» ДП «Свердловантрацт» для проведення замовником гірських робіт, а замовник зобов'язався здійснювати оплату і приймати зазначені послуги у відповідності з умовами даного договору (пункт 1.1. договору).

Згідно із пунктом 2.3. договору замовник оплачує вартість наданих виконавцем послуг з 15.11.2011 по 31.12.2011 в місяць суму у розмірі 102 158,00 грн (з режимом роботи у дві зміни в день), а з 01.01.2012 по 31.12.2012 в місяць суму у розмір 206 326,00 грн. Остаточний розрахунок по підсумкам місяця здійснюється з урахуванням фактичних змінних витрат (зміна тарифів, кількість використаної електроенергії, заробітної плати).

Відповідно до пункту 2.4. договору замовник здійснює 50% передоплати вартості наданих виконавцем послуг, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця у строк не пізніше 7 банківських днів до початку місяця надання послуг на підставі виставленого рахунку виконавця; кінцевий розрахунок за фактично надані послуги здійснюється протягом 5 банківських днів після підписання акта здачі-приймання наданих послуг на місяць. Оплата за перший місяць наданих послуг (листопад 2011 року) у розмірі 100 % передоплати - протягом 5 банківських днів з моменту укладення даного договору.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що виконавець здійснює оформлення наданих послуг щомісячно актом здачі-приймання наданих послуг на основі погодженого і підписаного сторонами графіку спуску (виїзду) працівників замовника.

Згідно з пунктом 4.2. договору замовник протягом трьох днів з дня отримання акту здачі-приймання наданих послуг зобов'язаний підписати його і повернути його або направити вмотивовану відмову.

У випадку вмотивованої відмови замовника сторонами складається двосторонній акт з переліком зауважень і строків їх виконання (пункт 4.3. договору).

Даний договір вступає в силу з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2012 (пункт 9.1. договору).

Місцевий господарський суд дав належну оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору та правильно визначив, що такий за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, укладення між ДП «Свердловантрацит» та ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» договору надання послуг було спрямоване на отримання останнім таких послуг та одночасного обов'язку із здійснення їх оплати.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Місцевим судом також було встановлено, що 02.12.2011 між Державним підприємством «Свердловантрацит» (в тексті договору - сторона-1), Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (в тексті договору - сторона-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазвидобувна компанія» (в тексті договору - сторона-3) було укладено угоду, якою внесено зміни до договору, у зв'язку з передачею в концесію цілісного майнового комплексу Державного підприємства «Свердловантрацит» за концесійному договором від 01 грудня 2011 року, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» являється правонаступником Державного підприємства «Свердловантрацит».

Відповідно до пункту 1 угоди до договору сторони дійшли згоди замінити Державне підприємство «Свердловантрацит» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» зі сторони виконавця за договором від 25.11.2011 №1587/15-11.

Згідно пункту 3 угоди сторони погодили, що інші умови договору від 25.11.2011 №1587/5-11, про які не йдеться в даній угоді, залишаються без змін і сторони підтверджують по них свої зобов'язання.

Зазначена угода вступає в силу з моменту підписання сторонами і являється невід'ємною частиною договору (пункт 5 угоди).

З огляду на зазначене, на думку позивача, ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» набуло прав та обов'язків виконавця за договором від 25.11.2011 №1587/5-11, а отже і кредитора у даному зобов'язанні за договором від 25.11.2011 №1587/5-11.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору за період з січня до квітня 2012 року ним були надані замовнику послуги на підставі узгоджених графіків спуску (виїзду) працівників та по закінченню кожного місяця були оформлені та передані відповідачеві акти здачі-приймання наданих послуг, проте останній в порушення умов договору підписані акти здачі-приймання наданих послуг йому не повернув та не направив вмотивованої відмови від їх підписання, що змусило його 24.04.2014 направити на адресу відповідача претензію №05-50 про сплату боргу за договором від 25.11.2011 № 1587/5-11 у розмірі 729 573,16 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповіді від 06.05.2014 №ДВ/05-394 на претензію відповідач зазначив, що заборгованість за спірним договором по бухгалтерському обліку ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» не обліковується, а документи, які зазначені в претензії як підстава для проведення оплати (акти здачі-приймання наданих послуг), відсутні.

До позовної заяви позивач долучив акти здачі-приймання наданих послуг № 2578 від 31.01.2012 на суму 144 760,98 грн, №630 від 29.02.2012 на суму 206 326,00 грн, № 936 від 31.03.2012 на суму 199 670,32 грн та №1053 від 30.04.2012 на суму 178 815,86 грн, які, за його твердженням, були направлені на адресу відповідача 14.02.2015 та отримані останнім 17.02.2015, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Оскільки відповідач акти здачі-приймання наданих послуг не повернув, вмотивованих заперечень та відмови від їх підписання не надіслав, наведені обставини зумовили подання ним даного позову до суду.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що угодою від 02.12.2011, яка була підписана відповідачем без будь-яких заперечень, сторони здійснили заміну сторони у зобов'язання.

Відповідно до абзацу 5 частини 5 статті 3 Закону України «Про концесію» у концесіонера не виникає загального правонаступництва згідно з правами та зобов'язаннями підприємства, цілісний майновий комплекс якого надається у концесію. Умови та порядок передачі концесіонеру прав та обов'язків підприємства, цілісний майновий комплекс якого надається у концесію, можуть бути встановлені умовами концесійного конкурсу.

Враховуючи умови угоди від 02.12.2011 до договору, ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» набув прав та обов'язків виконавця за договором від 25.11.2011 №1587/5-11, а ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» погодило таку заміну сторони у зобов'язанні шляхом підписання даної угоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що позивачем не надано доказів фактичного надання ним послуг відповідачеві за період з січня до квітня 2012 року.

Так, позивач зазначив, що на виконання умов договору останній щомісячно надавав замовникові акти здачі-приймання наданих послуг, а відповідачем в порушення умов договору вказані акти повернуті не були.

Як доказ передачі спірних актів, позивачем надано до матеріалів справи супровідні листи від 31.01.20112, від 29.02.2012 та від 31.03.2012 (а.с.88-90).

Надавши правову оцінку вказаним доказам, колегія суддів дійшла висновку, що вони не можуть бути належними та допустимими доказами надання відповідачеві спірних актів, оскільки супровідні листи за січень та лютий 2012 року підписані зі сторони відповідача невідомою особою та не містять будь-яких відміток підприємства (вхідного штемпелю, печатки тощо), супровідний лист за березень 2012 року не підписано. Супровідного листа на підтвердження передачі акту наданих послуг за квітень 2012 року позивачем взагалі не надано.

У позовній заяві позивач зазначає, що факт надання послуг підтверджується також податковими накладними, складеними на господарські операції з надання спірних послуг, проте вказаних доказів суду першої інстанції ним не надано.

Висновок місцевого господарського суду про те, що факт надання позивачем послуг підтверджується тим, що відповідач не повернув акти здачі-приймання наданих послуг, які надіслані йому 14.02.2015, не надав вмотивованих заперечень та відмови від їх підписання, колегія суддів находить необґрунтованим, оскільки вказані акти були направлені відповідачеві лише через три роки після дати їх складання та після закінчення строку дії договору.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач висловлював позивачеві свою позицію щодо невизнання існуючої заборгованості за договором ще у відповіді на претензію від 06.05.2014 №ДВ/05-394.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не надав належної оцінки факту непідписання спірних актів сторонами за відсутності у матеріалах справи будь-яких інших допустимих доказів їх надання замовнику.

За змістом розділу 4 договору, факт надання виконавцем послуг замовнику підтверджується підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Виходячи з системного аналізу наведених норм та враховуючи, що сторони у договорі визначили акт приймання-передачі виконаних робіт суттєвим елементом встановлених між ними правовідносин, договір як джерело матеріального права при вирішенні спору підлягав застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6, 11 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено у Постанові Верховного Суду України від 08.04.2014 у справі №911827/25/15-г.

Враховуючи те, що ТОВ «ДТЕК Сверловантрацит» не доведено належними та допустимими доказами виконання своїх зобов'язань з надання послуг за договором, а відповідачем отримання спірних послуг заперечується, колегія суддів дійшла висновку, що обов'язок із їх оплати у відповідача відсутній.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної у постанові Пленуму «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Оскільки колегія суддів встановила, що права позивача, за захистом яких він звернувся з даним позовом до суду, не були порушені відповідачем, клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд у відповідності до статті 43 Господарського процесуального кодексу України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду у відповідності до статті 104 ГПК України є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» судова колегія визнає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 у справі №910/18474/15 - скасуванню.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 16 050,61 грн у зв'язку з її задоволенням на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 96, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 у справі №910/18474/15 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 у справі №910/18474/15 скасувати.

3. Постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 24А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» (03055, м. Київ, вул. Старокиївська, 14, ) 16 050 (шістнадцять тисяч п'ятдесят) грн 61 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи №910/18474/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді В.Г. Суховий

Г.А. Жук