РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Справа №906/1073/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Демянчук Ю.Г. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - ОСОБА_1 (довіреність від 05.10.2015р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Житомирнерудпром" на рішення господарського суду Житомирської області від 14.09.15 р. у справі №906/1073/15 (суддя Сік орська Н.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Спілловер"

до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Житомирнерудпром"

про стягнення 177395,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2015 року, рішенням господарського суду Житомирської області було задоволено позов ТОВ з іноземними інвестиціями "Спілловер" до ПАТ "ВО" Житомирнерудпром" і стягнуто з відповідача на користь позивача 118263,60 грн. - основного боргу та 2365,27 грн. - судового збору.

ПАТ "Виробниче об'єднання "Житомирнерудпром", у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки спірний договір був укладений 05 січня 2009 року, а позивач вимагає сплати боргу за січень-лютий 2013 року, то господарський суд не надав оцінки даному договору на предмет його відповідності вимогам закону, щодо обовязковості нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Вважає, що укладений Договір оренди є нікчемним в силу закону, а тому позивач не мав законних підстав для стягнення з відповідача орендної плати.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення прийнятим у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки між сторонами був укладений Договір оренди №1. Загальна сума орендних платежів ПАТ ВО "Житомирнерудпром" перед ТОВ "Спіловер" за січень-березень 2013 року склала 177395,40 грн. Свої зобов'язання відповідач виконав частково, сплативши 10 липня 2013 року 59131,80 грн. за оренду приміщення у березні, а відтак, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, утворилась заборгованість в сумі 118263,60 грн. за оренду приміщення у січні-лютому 2013 року.

16 жовтня 2015 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 11 листопада 2015 року.

10 листопада 2015 року, розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду, у звязку із перебуванням у відпустці судді Юрчука М.І., було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено її у складі: ОСОБА_3 - головуючий, ОСОБА_4, ОСОБА_5

11 листопада 2015 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду, з метою надання сторонам конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також у зв'язку зі зміною колегії суддів, розгляд апеляційної скарги було відкладено на 26 листопада 2015 року.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча і був завчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, на що вказує повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Заяв про відкладення судового засідання не поступало.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

05 січня 2009 року. між ТОВ з іноземними інвестиціями "Спілловер", як орендодавцем, та ВАТ "ВО "Житомирнерудпром", правонаступником якого є ПАТ "ВО "Житомирнерудпром", як орендарем, було укладено Договір оренди №1, за умовами якого орендодавець передав орендарю до 31 грудня 2011 року, а орендар отримав від орендодавця в платне, строкове користування на умовах оренди нерухоме майно - нежитлову адміністративну будівлю, літера "А", загальною площею 762,8 м2 та гаражі з підсобними приміщеннями, літера "Б", загальною площею 214,7 м2, загальною площею 977,5 м2, що знаходяться по вул. Перемоги, 29 в м. Житомир, з помісячною орендною платою 49276,50 грн. та ПДВ - 9855,30 грн., яка підлягала зміні пропорційно зміні курсу долара США (порівняно з курсом 7,70 грн. за долар США), встановленого на день виписки рахунку - фактури, але не нижче 7,70 грн. за долар США. (а.с.11-15)

Орендна плата не включає в себе плату за комунальні послуги (водопостачання, каналізація, опалення, та інше). Орендна плата сплачується щомісячно, наперед, не пізніше п'ятого числа поточного місяця в гривнях на банківський рахунок орендодавця. Фактом підтвердження отримання послуг орендарем є акт орендодавця про надання послуг.

Згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг): №КВ-0000001 від 31 січня 2013 року, №КВ-0000003 від 28 лютого 2013 року, №КВ-0000005 від 31 березня 2013 року відповідач у січні-березні 2013 року використовував майно позивача з орендною платою у 177395,4 грн. (59131,8 грн. х 3 міс.).

17 березня 2013 року, постановою господарського суду м. Києва, у справі №910/22487/14, за заявою ТОВ з іноземними інвестиціями "Спілловер" про банкрутство було визнано дане товариство банкрутом, відрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора. (а.с.19-20)

10 липня 2013 року, ТОВ з іноземними інвестиціями "Спілловер" вернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до ВАТ "ВО "Житомирнерудпром" про стягнення 177395,4 грн. - заборгованості по орендній платі за січень-березень 2013 року та 3547,91 грн. - судового збору. (а.с.2-6, 33)

10 липня 2013 року, згідно виписки по рахунках ТОВ "Спілловер", відповідач сплатив позивачу 59131,80 грн. за оренду приміщення за березень 2013 року. (а.с.72)

14 вересня 2013 року, позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог в якій просив стягнути з ВАТ "ВО "Житомирнерудпром" 118263,60 грн. - заборгованості по орендній платі та судовий збір. (а.с.71)

14 вересня 2015 року, рішенням господарського суду Житомирської області було задоволено позов ТОВ з іноземними інвестиціями "Спілловер" до ПАТ "ВО" Житомирнерудпром" і стягнуто з відповідача на користь позивача 118263,60 грн. - основного боргу та 2365,27 грн. - судового збору. (а.с.96-97)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути вимога про визнання правочину недійсним.

За приписами ч.1 ст. 759 ЦК України ст. 283 ГК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1 ст. 760 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 05 травня 2009 року між сторонами було укладено Договір №1, згідно якого позивач передав відповідачу до 31 грудня 2011 року в платне строкове користування нерухоме майно - нежитлову адміністративну будівлю, літера "А", загальною площею 762,8 м2 та гаражі з підсобними приміщеннями, літера "Б", загальною площею 214,7 м2, загальною площею 977,5 м2, що знаходяться по вул. Перемоги, 29 в м. Житомир з місячною орендною платою у 59131,80 грн. (разом з ПДВ). (а.с.11-15)

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, у виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач виконав свої зобовязання за Договором оренди №1 і передав відповідачу в користування в січні-березні 2013 року зазначені вище приміщення, що вбачається з актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №КВ-0000001 від 31 січня 2013 року, №КВ-0000003 від 28 лютого 2013 року, №КВ-0000005 від 31 березня 2013 року на загальну суму 177395,40 грн.

Проте, відповідач свого обовязку по оплаті орендованого ним майна виконав не в повному обсязі і допустив заборгованість за січень-лютий 2013 року у розмірі 118263,60 грн. і доказів про її погашення суду не надано.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.12.2. Договору сторони погодили, що, в разі якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення строку оренди не заявить про свої наміри розірвати договір, він вважається продовженим на той же строк, на тих же умовах.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що укладений між сторонами договір був чинний в період січня-березня 2013 року, тобто в період, за який виникла заборгованість, а тому позовні вимоги позивача в сумі 118263,60 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що спірний Договір фактично продовжував свою дію більше трьох років, підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України є нікчемним, в силу закону, і позивач не має законних підстав для стягнення з відповідача орендної плати, колегією суддів оцінюється критично і відхиляються як безпідставні з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог названої статті щодо нотаріального посвідчення договору оренди, укладеного на один рік і більше, такий договір є нікчемним.

Проте, ч.1 ст. 763 ЦК України, передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За приписами ч.1 ст. 631 ЦК України, ч.7 ст. 180 ГПК України, строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. (ст. 252 ЦК України)

Згідно з п.3.1. Договору оренди №1 строк його дії встановлюється з дати укладання цього Договору до 31 грудня 2011 року, тобто на два роки одинадцять місяців і 26 днів, а тому не перевищує трирічного терміну.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони не заперечували проти подальшого користування майном позивача, переданим в оренду, та не направляли письмові попередження про бажання розірвати договір або змінити його умови.

Враховуючи встановлені судами обставини справи та зазначені норми цивільного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Договір оренди №1 нежитлового приміщення від 05 січня 2009 року було укладено на неповних три роки, а тому наступне обовязкове нотаріальне посвідчення цього договору законом не вимагається та унеможливлює застосування ч.1 ст. 220 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України у справі №904/8896/13 від 24 червня 2014 року, у справі № 920/300/13-г від 23 жовтня 2013 року, у справі №2-11/9948-2007 від 03 червня 2008 року.

Інші заперечення відповідача, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та обєктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 14.09.15 р. у справі №906/1073/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Житомирнерудпром" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №906/1073/15 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Саврій В.А.