ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.12.2015 Справа № 920/1461/15

Господарський суд Сумської області, у складі головуючого судді Джепи Ю.А. суддів: Левченко П.І., Яковенко В.В., розглянувши матеріали справи № 920/1461/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Сумихімпром, м. Суми;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма родючість

с. Бездрик, Сумський район, Сумська область;

про стягнення 155 945 грн. 18 коп.,

Представники сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 09.04.2015);

При секретарі судового засідання Куриленко О.В.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача на користь відповідача збитки в розмірі 155 945 грн. 18 коп., а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

Представник відповідача надав заперечення на позов б/н від 13.10.2015, в якому просить відмовити в задоволені позову, представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

03.11.2015 представник позивача в судове засідання надав додаткові пояснення по справі з урахуванням відзиву на позовну заяву.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, суд вважає, що сторонам створені всі належні умови та є підстави для розгляду справи по суті за наявними матеріалами відповідно до вимог ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, суд встановив:

30.08.2000 між сторонами було укладено договір оренди № 1613/1, відповідно до умов якого позивач передає відповідачеві в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно згідно додатку № 1, що розташоване за адресою: 42350, Сумська область, Сумський район, с. Бездрик, вул. Комсомольська, 27, яке знаходиться на балансі позивача, вартість якого визначена відповідно до залишкової вартості основних засобів станом на 1 серпня 2000 року і становить 2 382 318,17 (два мільйона триста вісімдесят дві тисячі триста вісімнадцять) грн. 17 коп. для проведення господарських робіт по виробництву, переробці та збереженню сільськогосподарської продукції, а відповідач в свою чергу приймає майно та сплачує орендну плату відповідно до умов договору.

Факт передачі в оренду майна підтверджується підписаним сторонами та скріпленим печатками сторін актом прийому - передачі в оренду майна ВАТ Сумихімпром від 30.08.2000 року (а.с. 28).

На виконання умов договору оренди сторонами було складено та підписано перелік рухомого майна сільськогосподарського та виробничого призначення (навісна та причіпна техніка, обладнання, устаткування, колісні транспортні засоби сільгосптехніка), що передається в оренду, відповідно до якого та акту прийому - передачі позивачем було передано відповідачу, а останнім отримано окреме індивідуально визначене майно.

Пунктом 2.1 договору оренди передбачено, що вступ відповідача у володіння та користування майном настає одночасно із підписанням сторонами договору та Акта прийому - передачі вказаного майна.

Як вбачається з актів технічного стану від 17.08.2011 сівалок СЗ-3,6 (інвентарні номери 00400140, 00400133), сівалок зернотукова СЗ-5,4 (інвентарні номери 00400008, 00400007), сівалки СУПН-8 (інвентарний номер 00400235), сівалки ССТ-12В (інвентарний номер 00400228), сівалки ДТ-6 з анкерним сошником (інвентарний номер 42103075), тракторів К 700 А (інвентарні номери 50400053, 50400054), тракторів МТЗ-82 (інвентарні номери 40100782, 41100783, 41101706), трактора Т-150 К (інвентарний номер 41100501), комбайнів Дон-1500 (інвентарні номери 00100283, 00400030), комплексу бурякозбирального КС 6 Б (інвентарний номер 00101008), комбайна «Ягуар» (інвентарний номер 00101016), трактора МТЗ 1221 (інвентарний номер 41103571), трактора ЮМЗ-6 (інвентарний номер 41102588), дане обладнання та транспортні засоби характеризуються як робочі, придатні для експлуатації, зазначений ступінь зносу у відсотках.

Відповідними актами технічного стану від 30.06.2014 вищеперелічене обладнання та транспортні засоби характеризуються як робочі, які можна експлуатувати при проведенні ремонтних робіт та забезпечення запчастинами, зазначений ступінь зносу у відсотках. Частина автотранспортних засобів та сільськогосподарської техніки (зокрема, трактори К 700 А інвентарні номери 50400053, 50400054; трактор МТЗ-82 інвентарний номер 41100783; трактор Т-150 К інвентарний номер 41100501; комбайни Дон-1500 інвентарні номери 00100283, 00400030; комплекс бурякозбиральний КС 6 Б інвентарний номер 00101008; комбайн «Ягуар» інвентарний номер 00101016; трактор ЮМЗ-6 інвентарний номер 41102588) характеризуються як неробочі, зазначено, що для відновлення необхідні великі матеріальні затрати.

Орендоване майно було повернено позивачеві 31.07.2014, доказом чого є наявні в матеріалах справи акти приймання передачі, в яких перелічені відсутні (недокомплекті) деталі, зазначений загальний відсоток зносу за даними бухгалтерського обліку.

Відповідно до висновків Сумського відділення при Харківському науково дослідному інституті судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_2 експертних товарознавчих досліджень №№ 1188, 1191, 1699, 1701, 1702, 1703, 1704, 1706, 1707 від 28.11.2014, №№ 1692, 1693, 1695, 1697 від 30.12.2014, визначити ринкову вартість обладнання, устаткування, колісних транспортних засобів та сільгосптехніки станом на 17.08.2011 не видається за можливе, зокрема з причин відсутності інформації в актах технічного стану від 17.08.2011 вартості відсутніх запасних частин, вартості необхідних відновлювальних робіт. В той же час, визначено ринкову вартість даного майна, та, відповідно, зроблено висновок не про конкретний розмір збитків, а про найбільший ймовірний.

Позивач посилається на пункти 5.4, 5.5 договору, якими встановлено обов'язок відповідача своєчасно здійснювати поточний ремонт орендованих основних фондів. У разі припинення договору оренди повернути позивачеві орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на час його передачі в оренду, з урахуванням фізичного зносу.

Відповідно до пункту 4.4.6 додаткової угоди № 1 від 01.04.2012 до договору оренди № 1613/1 від 30.08.2000 встановлено обов'язок відповідача за необхідності здійснювати усунення несправностей та поломок об'єкта оренди, здійснювати заміну деталей та частин об'єкта оренди, усувати наслідки аварій та пошкоджень об'єкта оренди, що виникли під час його експлуатації орендарем.

Ризик випадкової загибелі чи пошкодження об'єкта оренди також покладено на Орендаря (п. 4.4.12 додаткової угоди № 1).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що спірне майно передавалося позивачем в оренду відповідачу, однак після повернення майна з оренди позивачем встановлено факт погіршення майна переданого в оренду. Відповідно до висновків Експертного товарознавчого дослідження встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої власнику майна з урахуванням актів технічного стану на момент дослідження складає 155 945 грн. 18 коп.

Дослідивши надані сторонами докази та заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено сторонами.

Відповідно до ст. 776 Цивільного кодексу України поточний ремонт речі, переданої у найм, проводиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі переданої у найм, проводиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що стан майна при передачі в оренду в 2000 році не зазначений сторонами та не конкретизувався. При повернені майна в 2014 року (після 14 років оренди) в актах сторонами зазначені деталі та запчастини, що потребують заміни, загальний відсоток зносу, при цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази, щодо вимоги позивача до відповідача протягом всього терміну оренди, тобто 14 років, про необхідність проведення поточного чи капітального ремонту орендованого майна. Крім цього, слід зазначити, що при переданні в оренду майна та при перевірці у 2000 році фотографування обєктів оренди не здійснювалось, тому порівняти зміну стану майна неможливо.

З наведених актів не можливо достеменно встановити причини зміни в стані майна, якщо такі і відбулися, чи стались вони внаслідок винних дій, пошкодження майна, знищення чи псування з вини орендаря, чи можливо, внаслідок нормального фізичного зносу.

Твердження позивача про те, що спір в даній справі виник внаслідок неправомірних дій відповідача, а саме погіршення стану орендованого майна, чим і спричинено шкоду позивачу в розмірі 155 945 грн. 18 коп., що підтверджується на думку позивача, висновками Експертного товарознавчого дослідження, суд вважає безпідставними, оскільки у вищезазначених висновках вказано найбільш ймовірний розмір матеріальної шкоди, при цьому не визначено точний розмір матеріальної шкоди, який має бути визначений шляхом порівняння вартості орендованого майна станом на час його передачі в оренду, дійсної (а не ринкової) вартості згідно складених актів огляду станом на 17.08.2011, станом на 30.06.2014, а також на час повернення з оренди 31.07.2014.

Статтею 285 Господарського кодексу України передбачено, що збиток відшкодовується лише у разі псування майна з вини орендаря.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права і інтереси якого порушені.

Зазначена норма Господарського кодексу України кореспондується з положеннями Цивільного кодексу України, зокрема відповідно до приписів статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) шкоди та її розміру;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що ними регулюються правовідносини сторін, що носять зобов'язальний характер, в тому числі щодо стягнення збитків, відшкодування яких передбачено умовами договору або вимогами закону як наслідок порушення господарського зобов'язання, тобто таких збитків, відшкодування яких, за наявності вини сторони у порушенні господарського зобов'язання, носить обов'язковий для цієї сторони характер, а наявність збитків і їх розмір перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

При цьому, позивач не подав доказів та не довів факт наявності всіх чотирьох загальних умов для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, а саме протиправної поведінки відповідача, наявності шкоди та причинного звязку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини боржника.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести факт спричинення відповідачем шкоди, також позивачем не обґрунтовано суду розрахунку завданих йому збитків.

Відповідно до приписів статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 року № 18, у випадку, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності всіх умов для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, їх конкретний, а не найбільш ймовірний, розмір, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 155 945 грн. 18 коп., за їх необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 776, 785 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 225, 285 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 07.12.2015

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ Ю.А. ДЖЕПА

СУДДЯ П.І. ЛЕВЧЕНКО

СУДДЯ В.В. ЯКОВЕНКО