РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/15557/14

За позовомВідкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»
доСтрахового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус»
провідшкодування шкоди в порядку регресу 25 121,39 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Шпура Ю.В. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі - ВАТ НАСК «Оранта») звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» (надалі - СТДВ «Глобус») про відшкодування шкоди в порядку регресу 25 121,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ВАТ НАСК «Оранта» на підставі договору добровільного страхування транспортних засобів №810667 від 07.06.2012 р. внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Деу Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «Опель Астра», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким скоєно ДТП, застрахована СТДВ «Глобус» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9848053, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.10.2014 р. позов Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» задоволено повністю, а саме: стягнуто з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» страхове відшкодування в розмірі 25 121 (двадцять п'ять тисяч сто двадцять одну) грн. 39 коп. та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 р. рішення господарського суду міста Києва від 14.10.2014 р. у справі № 910/15557/14 - залишено без змін, а апеляційну скаргу Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2015 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014р. у справі № 910/15557/14 господарського суду міста Києва скасовано, а справу передано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 р. апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 14.10.2014 р. у справі № 910/15557/14 - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2015 р. касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 р. у справі № 910/15557/14 Господарського суду міста Києва та рішення господарського суду міста Києва від 14.10.2014р. - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Відповідно до вимог ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України, за результатами автоматичного розподілу, справа №910/15557/14 була передана на розгляд судді Підченку Ю.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2015 р. справу прийнято до свого провадження суддею Підченко Ю.О. та призначено до розгляду на 25.09.2015 р.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 25.09.2015 р. та 02.10.2015 р. розгляд справи відкладався на 02.10.2015 р. та 13.10.2015 р. відповідно у зв'язку з неявкою представників сторін та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання заявився, на виконання вимог ухвали суду надав письмові пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, 12.10.2015 р. до канцелярії суду подав письмові пояснення, в яких вказував на факт припинення зобов'язання відповідача перед позивачем у зв'язку зі здійсненням ним страхового відшкодування на користь потерпілої особи.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2012 р. між ОСОБА_2 (страхувальник) та ВАТ НАСК «Оранта» (страховик) укладено договір добровільного страхування транспортного засобу за програмою «СТАНДАРТ» 100-37 УБ № 810667, об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем марки «Деу Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

28.12.2012 р. о 07 год. 30 хв. на дорозі Р-44 Суми-Путивль-Глухів 24 км. 500 м. відбулося зіткнення автомобілів за участю транспортного засобу марки «Опель Астра», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу марки «Деу Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок чого останній отримав механічні пошкодження.

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №9136689.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 27.02.2013 р. по справі № 739/284/13-п №3/739/136/13, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

29.12.2012 р. страхувальник за Договором звернувся до позивача із заявою № 45 про страхову виплату внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахованого транспортного засобу, що відповідно до умов договору добровільного страхування, є страховим випадком.

На підставі заяви страхувальника від 29.12.2012 р., страхового акту №СТО-13-94/1 від 19.03.2013 р., виплачено страхове відшкодування у розмірі 25 631,39 грн. страхувальнику (ОСОБА_2), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 31318 від 01.06.2013 р., № 34034 від 17.06.2013 р., № 37733 від 02.07.2013 р. та відомостями № 108 від 01.06.2013 р., № 124 від 17.06.2013 р. та № 135 від 02.07.2013 р.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із довідки про дорожньо-транспортну пригоду №9136689 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль «Опель Астра», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю «Деу Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_3 та знаходився під його керуванням.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем «Опель Астра», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Опель Астра», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована СТДВ «Глобус» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9848053.

Полісом № АВ/9848053 передбачено, що франшиза становить 500,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Твердження відповідача про те, що підставою для відмови у задоволенні даного позову є відсутність в матеріалах справи звіту про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля судом відхиляється з огляду на наступне.

У відповідності зі ст. 993 Цивільного кодексу України і ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, що страхувальник (чи інша особа, що одержала страхове відшкодування) має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 18.09.2011 р.) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 18.09.2011 р.) виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 р. у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 р. у справі № 910/3023/13.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на підставі заяви страхувальник та страхового акту було виплачено на користь потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 25 631,39 грн.

При цьому, суд відзначає, що зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (копія якого наявна в матеріалах справи) та безпосередньо Договору вбачається, що автомобіль «Деу Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, - 2007 року випуску, тобто строк його експлуатації на момент настання ДТП не перевищував 7 років. Тому, з огляду на положення п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача суму страхового відшкодування, розмір якого визначено без врахування коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля.

Стосовно необхідності застосування у спірних правовідносинах приписів ст. 512 Цивільного кодексу України суд відзначає таке.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 р. у справі № 3-50гс15.

Таким чином, в даному випадку між позивачем та відповідачем виникають правовідносини регресу, а не заміни сторони у зобов'язанні на підставі ст. 512 Цивільного кодексу України, а відтак відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача суму страхового відшкодування, а виплата СТДВ «Глобус» грошових коштів на коштів безпосередньо потерпілої особи не свідчить про припинення обов'язку сплати суми страхового відшкодування на користь ВАТ НАСК «Оранта».

Більш того, вказаною постановою Верховного Суду України було встановлено, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

При цьому, в матеріалах справи наявний звіт №303/2013 суб'єкта оціночної діяльності - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля Infinity FX30, реєстраційний номер НОМЕР_3, що дорівнює вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, в результаті його пошкодження при ДТП складає 41 015,40 грн. та дорівнює ринковій вартості вказаного автомобіля.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи визначені полісом № АВ/9848053 розміри лімітів відповідальності та франшизи, а також розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, відповідач був зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 25 121,39 грн. у строк до моменту звернення ВАТ НАСК «Оранта» до суду.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з СТДВ «Глобус» на користь ВАТ НАСК «Оранта» суми страхового відшкодування у розмірі 25 121,39 грн.

Розподіл судових витрат, в тому числі за перегляд справи судом касаційної інстанції (з урахуванням часткового задоволення касаційних скарг СТДВ «Гарантія»), здійснюється відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» (01010, м. Київ, вул. Андрія Іванова, 21/17; ідентифікаційний код 20448234) на користь Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) суму страхового відшкодування у розмірі 25 121 (двадцять п'ять тисяч сто двадцять одна) грн. 39 коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) на корить Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» (01010, м. Київ, вул. Андрія Іванова, 21/17; ідентифікаційний код 20448234) судовий збір за подання касаційних скарг у розмірі 913 (дев'ятсот тринадцять) грн 50 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.10.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко